ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/722/21                                                Головуючий суддя І інстанції Овдієнко В.В.
Апеляційне провадження № 33/818/623/22                                 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року                                                         м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,
захисника        - Лисаченка Є.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Зміївського районного суду Харківської області від 23 березня 2021 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ізюм, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, який має на утриманні неповнолітнього дитину, працює водієм у КП "ШЛЯХРЕМБУД", зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 ,
- визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130, ст.124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн. 00коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 454 грн. 00 коп.

Постановою встановлено, що 13 березня 2021 року о 01:40 годині в АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 під час керування належним ОСОБА_2 автомобілем "Chevrolet-Aveo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , діючи на порушення вимог пунктів 2.3 б), 13.1 Правил дорожнього руху, відповідно з якими передбачено: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу, не дотримався безпечного бокового інтервалу, не впорався з керуванням та виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем "ВАЗ-21051", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Врезультаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
В подальшому, того ж числа та часу, ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції пройти у встановленому порядку огляд на стан сп`яніння, відмовився від проходження такого огляду, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, яким передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В своїй апеляційній скарзі  ОСОБА_4   просить судову постанову скасувати, а провадження в справі закрити на підставі у зв`язку із малозначністю вчинених правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, та обмежитись усним зауваженням.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина, він працює у КП «Шляхрембут» та позбавлення права керування транспортними засобами, що є єдиним джерело доходу, поставить його сім`ю в скрутне матеріальне становище та він не зможе забезпечити потреби своєї неповнолітньої дитини. Апелянт також зазначає, що судом першої інстанції недостатньо враховано при ухваленні оскаржуваного судового рішення, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся та має на утримання неповнолітню дитину.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, вислухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Лисаченка Є.М., які повністю підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, з урахуванням вимог ст. 294 КУпАП.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та інших матеріалах справи є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними у справі доказами у їх сукупності, які були досліджені у суді першої інстанції та перевірені на предмет належності, допустимості та достатності апеляційним судом.
Так, вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості, зокрема у: протоколах про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №446779 та №446780 від 13.03.2021 року, в яких викладено обставини правопорушень та які власноруч підписані без зауважень ОСОБА_1 (а. с. 1, 2); рапортом чергового відділу поліції №2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області Спасьонова В. В. від 13.03.2021 року щодо отримання повідомлення про ДТП з потерпілими (а. с. 5, 6); додатку до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18№446779 від 13.03.2021 року, де міститься схема місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 13.03.2021 року о 01:40 годині с. Таранівка Чугуївського (кол. Зміївський) району Харківської області по вул. Широнінців, 15, де зафіксовано розташування транспортних засобів після ДТП, місце їх зіткнення, зафіксовані механічні пошкодження транспортних засобів (а. с. 3); направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 13.03.2021 року, складеного о 03:10 годині, з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від відповідного огляду (а. с. 9); на фотознімках з зображеннями наслідків ДТП, а саме механічних пошкоджень автомобілів "Chevrolet-Aveo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та "ВАЗ-21051", реєстраційний номер НОМЕР_2 , (а. с. 10, 11); письмових поясненнях ОСОБА_1 від 13.03.2021 року, в яких він зазначив, що ДТП сталася з його вини (а. с. 18); письмових поясненнях потерпілого ОСОБА_3 від 13.03.2021 року, в яких зазначені обставин ДТП від 13.03.2021 року , яка сталася з вини ОСОБА_1 (а. с. 19); письмових поясненнях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 13.03.2021 року, які були присутніми під час відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, що підтвердили своїми підписами (а. с. 20, 21).
За таких обставин, факт вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення, підтверджується зібраними у справі доказами, які повністю узгоджуються між собою.
Підстав вважати їх недопустимими апеляційний суд не вбачає.
Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції при розгляді справи всебічно та повно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП, і ці висновки апелянтом не оспорюються.
Як зазначалось вище, апеляційний суд розглядає справу виключно у межах апеляційної скарги. Враховуючи те, що апелянт не оспорює фактичні обставини справи та визнає свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП, але постанову суду першої інстанції вважає необґрунтованою у частині призначення адміністративного стягнення, але останнім не наведено достатніх доказів, що призначене судом першої інстанції         йому стягнення є надто суворим та непосильним для нього, а справу слід закрити на підставі ст. 22 КУпАП, з огляду на наступне.
Ст. 22 КУпАП визначено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
16 лютого 2021 року Верховною Радою України було ухвалено Закон України №1231-IX щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху. 17 березня 2021 року Закон набрав чинності.
Цим Законом було значно посилено відповідальність водіїв за порушення правил дорожнього руху, у тому числі за керування транспортним засобом у стані алкогольного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до змін, внесених Законом України №1231-IX, статтю 22 доповнено приміткою такого змісту: положення цієї статті не застосовуються до правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 121, частиною п`ятою статті 122, статтями 122-2, 122-4, частиною третьою статті 123, частинами другою - четвертою статті 126 та статтею 130 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке полягає у керуванні особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, за своїм характером має підвищену суспільну небезпеку, оскільки становить загрозу не лише для безпечного руху транспорту, а й для життя та здоров`я водіїв, учасників дорожнього руху та пішоходів.
На що вказують і положення ч. 2 ст. 33 КУпАП, згідно з якими, при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
При цьому, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП не містить альтернативних видів адміністративного стягнення, а визначена особі міра відповідальності за вчинене нею порушення правил дорожнього руху за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою, а також відповідає меті стягнення - виховання особи, яка його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.
Можливості звільнення особи від обов`язкового, визначеного санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП стягнення, у тому числі і з підстав на які вказує апелянт - ст. 22 КУпАП, а також і інші норми цього Закону не надають, а призначення цього стягнення є імперативною нормою для суду.
За таких обставин апеляційний суд вважає постанову суду першої інстанції законною і обґрунтованою та не знаходить підстав для її зміни чи скасування. 
Керуючись статтями 294, 295 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Зміївського районного суду Харківської області від 23 березня 2021 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                 С.К. Шабельніков