ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

14 червня 2022 року 	м.Суми	

                                                               Справа №587/767/21 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/345/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Собини О. І. 
з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,
сторони:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Сумській області,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ейсмонта Євгена Анатолійовича
на рішення Сумського районного суду Сумської області від 15 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Черних О.М., у приміщенні Сумського районного суду Сумської області, -
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2021 року  ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Ейсмонта Євгена Анатолійовича звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області з позовом, в якому просить скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Сумській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» № 2523-УБД від 25 листопада 2020 року, яким затверджено проект із землеустрою по відведенню земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для індивідуального садівництва на території Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області за межами населених пунктів та надано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,0709 га, кадастровий номер 5924788300:05:005:1790, розташовану за межами населених пунктів на території Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області, як протиправний.
Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Токарівської сільської ради народних депутатів Сумського району Сумської області № 38 від 23 березня 1998 року «Про припинення права володіння земельною ділянкою та надання земельної ділянки» було вирішено припинити право володіння земельною ділянкою № НОМЕР_1 площею 0,07 га в садівничому кооперативі «Лісовод-4» ОСОБА_3 та надати позивачу вказану земельну ділянку у приватну власність для колективного садівництва. Вважає, що він набув вказану земельну ділянку кадастровий номер 5924788300:05:005:1790 23 березня 1998 року у приватну власність.
При зверненні позивача до суб`єкта державної реєстрації прав з метою державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку, йому стало відомо, що відповідач оскаржуваним наказом № 2523-УБД від 25 листопада 2020 року затвердив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для індивідуального садівництва на території Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області за межами населених пунктів; надав ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,0709 га, в т.ч. багаторічні насадження площею 0,0709 га (кадастровий номер 5924788300:05:005:1790) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для індивідуального садівництва, розташовану за межами населених пунктів на території Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області.
На думку позивача, оскільки він набув право приватної власності на спірну земельну ділянку у порядку та в спосіб, передбачений законодавством, чинним на момент набуття права власності, тому оспорюваний наказ відповідача є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Посилаючись на вказані обставини, просить позов задовольнити.
Сумський районний суд Сумської області ухвалою від 30 квітня 2021 року залучив до участі у справі у якості третьої особи - ОСОБА_2 .
Сумський районний суд Сумської області рішенням від 15 листопада 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Ейсмонт Є.А., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що місцевим судом не було враховано, що відповідно до пункту Першого перехідних положень ЗК України, яким встановлено, що «рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку». 
Крім того, Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15/92 «Про приватизацію земельних ділянок» було встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, посвідчується відповідною радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Ст. 6 цього Декрету було зупинено дію ч. 2 ст. 17 і ст. 23 ЗК України (в ред. 1992 року), якими передбачалося, що право власності виникає лише з дня видачі та державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку. Однак дія цих статей ЗК (в ред. 1992 року) зупинялася лише для громадян України при передачі їм безоплатно у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених цим Кодексом. Тобто, на думку позивача, він набув право власності на земельну ділянку з моменту прийняття рішення органом місцевого самоврядування.
Від Головного управління Держгеокадастру у Сумській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Зазначає, що надане позивачем рішення виконавчого комітету Токарівської сільської ради від 23 березня 1998 року № 38 було підставою для встановлення меж земельної ділянки на місцевості, отримання в подальшому правовстановлюючого документу на земельну ділянку - державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. Позивач, отримавши вказане рішення, повинен був в подальшому завершити визначену законодавством процедуру набуття такого права. Тобто рішення Токарівської сільської ради не є достатнім документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, а Державний акт на право приватної власності на землю, відсутній. Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, видаючи наказ від 25 листопада 2020 року, який позивач просить скасувати, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений чинним законодавством, а тому правових підстав для його скасування, не має. Головне управління оскаржуваним наказом не порушувало прав та інтересів позивача, оскільки у позивача відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Головного управління Держгеокадастру у Сумській області Сєдєлєву Т.А., яка заперечує проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що право власності на землю у позивача не виникло, оскільки повинно підтверджуватися відповідними документами, які б посвідчували таке право та після встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Спірна земельна ділянка на момент прийняття рішень про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою, затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність була державної форми власності, а відповідно розпорядником було Головне управління. Відповідач, видаючи наказ, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб встановлений чинним законодавством.
Проте повністю погодитися з висновками місцевого суду не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм процесуального права.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Токарівської сільської ради народних депутатів від 23 березня 1998 року№38 п.2 було надано  ОСОБА_4 земельну ділянку № НОМЕР_1 площею0,07 га в садівничому кооперативі «Лісовод-4» у приватну власність для колективного садівництва, що підтверджується копією рішення, довідкою Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області (а. с. 10 -11). 
Згідно рішення Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області від 30 грудня 2016 року Бездрицька сільська рада є правонаступником прав та обов`язківТокарівської сільської ради (а. с. 12).
18 березня 2020 року до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,08 гадля індивідуального садівництва за межами населеного пункту на території Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області звернувся ОСОБА_2 (а. с. 42).
Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, розглянувши вищезазначену заяву, наказом від 13 квітня 2020 року №18-15627/16-20-СГ надало ОСОБА_2 дозвіл на розробку вказаного проекту (а. с. 44).
20 листопада 2020 року, після розроблення проекту землеустрою ОСОБА_2 звернувся до Головного управління із заявою про затвердження проекту землеустрою (а. с. 45).
Наказом відповідача № 2523-УБД від 25 листопада 2020 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для індивідуального садівництва на території Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області за межами населених пунктів; надано ОСОБА_2  у власність земельну ділянку площею 0,0709 га, в тому числі багаторічні насадження площею 0,0709 га (кадастровий номер 5924788300:05:005:1790) із земель сільськогосподарського  призначення державної власності для індивідуального садівництва, розташовану за межами населених пунктів на території Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області(а. с. 46). 
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно земельна ділянка площею 0,0709 га, з кадастровим номером 5924788300:05:005:1790 зареєстрована 23 грудня 2020 року за ОСОБА_2  (а. с. 21). 
Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів .
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Порядок набуття громадянами права власності на земельну ділянку у разі передачі її із земель державної власності у приватну власність у межах норм безоплатної приватизації визначений приписами статей 118, 121, 122, 186-1 Кодексу. Вказаними нормами Земельного Кодексу передбачений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, повноваження органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Зокрема, за змістом положень частин четвертої, восьмої статті 122 Кодексу передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність громадян у межах норм безоплатної приватизації здійснюють центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.
Згідно ст. 17 ЗК України 1990 року (в редакції на час прийняття рішення сільської ради № 38 від 23 березня 1998 року) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.
Статтею 22 ЗК України 1990 року (в редакції на час прийняття рішення сільської ради № 38 від 23 березня 1998 року), встановлено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.
Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.
Згідно з частиною першою статті 23 ЗК України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. 
Згідно ст. 57 ЗК України 1990 року (в редакції на час прийняття рішення сільської ради № 38 від 23 березня 1998 року) на ділянки, що передаються у власність кожному членові садівницького кооперативу, сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів за поданням відповідних кооперативів видається державний акт на право приватної власності на земельну ділянку.
Відповідно до приписів п. 1 Перехідних положень ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Згідно із ч.1 ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
Відповідно до чч.1, 3 ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Частиною 1 ст.48 ЦПК визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
У відповідності до ч. 1 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Суд не наділений самостійним правом, без відповідного клопотання позивача, залучати в якості відповідача іншу особу.
Отже, у випадку, коли належний відповідач не був залучений до участі у справі, суд першої інстанції має закінчити розгляд справи та відмовити у позові. Така відмова у задоволенні позовних вимог не позбавляє позивача права ще раз звернутися до суду із своїми вимогами, але вже до належного кола відповідачів.
Отже, в даній справі, право власності на спірну земельну ділянку площею 0,0709 га кадастровий номер 5924788300:05:005:1790 зареєстровано на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 25 листопада 2020 року № 2523-УБД «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» за ОСОБА_2 .
З матеріалів справи вбачається, що позов було пред`явлено до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області.
Заявлені позивачем вимоги безспосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_2 , як особи, за якою на підставі оспорюваного наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на даний час зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку.
Натомість, в даній справі ОСОБА_2 залучений до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а позивач заяв чи клопотань про залучення ОСОБА_2 в якості співвідповідача не заявляв, що є самостійною підставою для відмови у позові.
Процесуальний статус відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відрізняється за обсягом прав та обов`язків.
Висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників.
Отже, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , з зазначенням, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав, викладених в даній постанові. 
Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4, ч. 4; 381-382 ЦПК України, суд- 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ейсмонта Євгена Анатолійовича задовольнити частково.
Рішення Сумського районного суду Сумської області від 15 листопада 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повне судове рішення складено 16 червня 2022 року.

Головуючий -  	Т. А. Левченко	

Судді:                                                                                        О. Ю. Кононенко 

                                                                                                   О. І. Собина