ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

30 серпня 2022 року                                                                    м. Чернівці
справа № 716/883/21
провадження 822/672/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого        Перепелюк І. Б. 
суддів : Владичана А.І., Ливинюк І.М.
секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 22 червня 2022 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Західний Буг» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання повернути земельну ділянку,

встановив:
Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до  приватного підприємства «Західний Буг» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання повернути земельну ділянку.
       Позов обґрунтовано наступним. ОСОБА_1 на підставі розпорядження Заставнівської РДА від 04.12.2006р. № 507р є власником земельної ділянки, розміром 2,13 га, яка розташована на території Звенячинської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області за кадастровим номером 7321584900:01:003:0084, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю та інформацією з Державного земельного кадастру про земельну ділянку серії ЯА №423070 від 10.01.2007р.
В кінці березня 2021 року вона дізналася від державного реєстратора про існування договору оренди її земельної ділянки за кадастровим номером 7321584900:01:003:0084, який укладений між нею - ОСОБА_1 та ПП «Західний Буг» 16.03.2021р. Звернувшись до ПП «Західний Буг» про надання інформації щодо вищевказаного договору, працівники підприємства надали їй копію договору. Ознайомившись із ним, вона виявила, що в ньому міститься підпис, однак здійснений не нею, оскільки особисто такого договору не укладала та доручення на його укладання нікому не надавала.
Просила усунути їй як власнику, перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 2.13 га за кадастровим номером 7321584900:01:003:0084 шляхом зобов`язання ПП «Західний Буг» повернути ОСОБА_1 вказану земельну ділянку. 
Просила скасувати державну реєстрацію Договору оренди землі від 16.03.2021р., укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Західний Буг» та зареєстрований 16.03.2021р. державним реєстратором Кострижівської селищної ради Чернівецького району Чернівецької області Берковською О.С. на земельну ділянку площею 2,13 га за кадастровим номером 7321584900:01:003:0084.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 22 червня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 22 червня 2022 року скасувати, та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, внаслідок невірного встановлення обставин справи.
Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги, як один із доказів показання свідка ОСОБА_2 про не укладання позивачем договору оренди земельної ділянки.
Щодо встановлення належності підпису особі в договорі, що наділяє правами користувача, виходить за межі вирішення питання права, не може спростовуватися показами позивачки та свідків, отже при наявності заперечень з приводу належності особі підпису з боку іншої сторони (відповідача ) та дії презумпції правочину, повинен доводитися шляхом призначення експертизи. 
Проведення судової експертизи не відбулося, у зв`язку із відсутністю вільних зразків підпису позивачки ОСОБА_1 та оплати експерта.
Позивачем неодноразово подавались клопотання про витребування оригіналу заповіту підписано позивачем з Кострижівської селищної ради. Однак, вказаний заповіт так і не було витребовано.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 423070, виданого 10.01.2007р., ОСОБА_1 , яка проживає в с.Звенячин Заставнівського району Чернівецької області є власником земельної ділянки площею 2,13 га, кадастровий номер 7321584900:01:003:0084, що розташована на території Звенячинської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області. Цільове призначення (використання) земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва .
16.03.2021р. між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем Приватним Підприємством «Західний Буг» укладено договір оренди №92 земельної ділянки кадастровий номер 7321584900:01:003:0084 загальною площею 2,1249 га. Право оренди земельної ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав не нерухоме майно 25.03.2021р. згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №57287905.
Відповідно до п. 7 договору сторони узгодили, що договір укладено на 7 (сім) років, починаючи з дати укладення цього договору та діє до 16.03.2028р.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, учасників справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки оспорюваний договір оренди було укладено сторонами, право оренди зареєстровано у встановленому законом порядку, відповідач володіє та користується спірною земельною на підставах, встановлених договором, у задоволені позовної вимоги про усунення перешкод шляхом повернення земельної ділянки позивачці слід відмовити, з підстав недоведеності належними та допустимими доказами порушення її прав, як власника земельної ділянки.
За змістом статей15,16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі статтями 6, 13 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Відповідно до положень ст.ст. 202, 203 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено, оскільки фактично його не існує.
Судом першої інстанції, при розгляді справи правильно застосовані зазначені норми права.
Відповідно до положень  ст. 391 ЦК, ст.152 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема і землею, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.
Судом першої інстанції встановлено, що звертаючись з позовом про усунення перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення, скасування рішення про державну реєстрацію договору оренди, позивач стверджувала, що договору оренди землі з відповідачем не укладала і не підписувала, волевиявлення та наміру на його укладення не мала, інших осіб на вчинення правочинів щодо належної їй земельної ділянки не уповноважувала.
Відповідно до ст. 204 ЦК України презумпція договору полягає в тому, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. 
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Належних і допустимих доказів на підтвердження того, що у позивача було відсутнє волевиявлення на укладення договору оренди, позивачем не надано ні районному, ні апеляційному суду. Суд першої інстанції, не приймаючи до уваги показання свідка ОСОБА_2 , правильно зазначив, що показання свідка в даному випадку не є належним та допустимим доказом, щодо укладання спірного договору. З огляду на предмет і підстави заявленого позивачем позову твердження апелянта про те, що підпис у оскаржуваному договорі оренди землі виконано не нею, а іншою особою, з`ясування питання ідентифікації виконавця підпису в оспорюваному договорі при проведенні судової почеркознавчої експертизи має визначальне значення для встановлення обставин справи та є способом реалізації основоположних засад цивільного судочинства — змагальності сторін, доведеності та переконливості їх доводів та доказів перед судом.
Обов`язок доказування невідповідності підпису позивача в оспорюваному договорі процесуальний закон покладає на позивача, а тому саме він зобов`язаний це доводити, зокрема в спосіб, визначений ним та законом, шляхом проведення в справі судової почеркознавчої експертизи.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач – для відхилення його заперечень проти позову.
У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.
З матеріалів справи вбачається що 29.11.2021р. ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області за клопотанням представника позивачки призначено судово-почеркознавчу експертизу в даній цивільній справі, проведення якої доручено експерту Чернівецького НДЕКЦ МВС України. Витрати на проведення експертизи покладено на позивачку. Для проведення експертизи судом експерту направлено оригінали спірного договору, експериментальні та вільні зразки підпису позивачки.
20.12.2021р. листом за № СЕ-19/126-21/10002-ПЧ судовий експерт Герцан Ю.В. направив суду клопотання про надання додаткових вільних зразків підпису позивачки ОСОБА_1 в офіційних документах (а саме за 2020-2021 роки), а також оплату вартості проведення експертизи згідно відповідного рахунку.
14.02.2022р. листом №СЕ-19/126-21/10002-ПЧ судовим експертом Герцан Ю.В. у відповідності до ч.8 ст.72 ЦПК України повідомлено про неможливість проведення даної експертизи у зв`язку з відсутністю вільних зразків підпису ОСОБА_1 та оплати висновку експерта. 
З наведеного вбачається, що суд першої інстанції відповідно до приписів ч.5 ст.12 ЦПК України сприяв позивачці в реалізації нею прав, передбачених законом, зокрема у доведенні її обґрунтувань, шляхом проведення почеркознавчої експертизи, проте остання таким правом у процесуальний спосіб не скористалася, отже належним чином не спростувала наявність у відповідача права володіння та користування спірною земельною ділянкою.
Відповідно до положень ч.4 с.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Отже, твердження апелянта, що судом не повно встановлені всі обставини справи, зокрема не призначено почеркознавчу експертизу, є безпідставними.
Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення. 

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суду

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 22 червня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови – 2 вересня 2022 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді:                                                          А.І. Владичан

                                                                І.М. Литвинюк