ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року 
м. Київ

справа №1340/3915/18
адміністративне провадження № К/9901/16386/19  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Бучик А.Ю.
суддів:  Рибачука А.І., Тацій Л.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року (суддя Карп`як  О.О.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2019 року (колегія суддів: Сапіга В.П., Довга О.І., Бруновська Н.В.) у справі № 1340/3915/18 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_2, про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулися в суд з позовом до Міністерства оборони України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ІНФОРМАЦІЯ_2, в якому просять суд:
- визнати протиправним та скасувати п. 6 рішення від 19.01.2018 року №7 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, затвердженого Міністром оборони України 22 січня 2018 року, в частині призначення матері та батькові загиблого при захисті Батьківщини, військовослужбовця ОСОБА_3 , одноразової грошової допомоги у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму;
- зобов`язати Міністерство оборони України провести донарахування та здійснити доплату одноразової грошової допомоги у розмірі 304500 (триста чотири тисячі п`ятсот) грн., ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у рівних долях кожному;
- стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 100000 (сто тисяч) грн., у рівних долях кожному на відшкодування завданої моральної шкоди.
Ухвалою суду від 29 листопада 2018 року адміністративний позов позивачів в частині позовних вимог щодо стягнення з Міністерства оборони України грошових коштів в сумі 100000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди залишено без розгляду.     
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.11.2018, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2019, позов задоволено повністю. 
Визнано протиправним та скасовано п.6 рішення від 19.01.2018 №7 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, затвердженого Міністерством оборони України 22.01.2018 в частині призначення матері та батькові загиблого при захисті Батьківщини, військовослужбовця ОСОБА_3 , одноразової грошової допомоги в розмірі 500- кратного прожиткового мінімуму. 
Зобов`язано Міністерство оборони України виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як матері та батьку загиблого при захисті Батьківщини, військовослужбовця ОСОБА_3 , в розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року в рівних долях кожному з врахуванням раніше виплачених сум.
Не погодившись з судовими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить їх  скасувати  та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
У своїй касаційній скарзі відповідач зазначає, що суди невірно застосували норми статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Наголошує, що сума грошової допомоги була правильно розрахована у розмірі 500 - кратного прожиткового мінімуму як це було передбачено законодавством, чинним на момент смерті особи (01.09.2014 відповідно до свідоцтва про смерть).
Ухвалою Верховного Суду від 26.06.2019 відкрито касаційне провадження.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
У зв`язку з відсутністю клопотань про участь в судовому засіданні, справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судами встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 28.02.1986.
На підставі Указу Президента України від 06.05.2014 № 454/2014 «Про часткову мобілізацію» син позивачів, ОСОБА_3 , 20 травня 2014 року призваний на військову службу у в/ч НОМЕР_3, АДРЕСА_1 (п/п НОМЕР_4).
01.09.2014 ОСОБА_3 , перебуваючи у складі військової частини - польова пошта НОМЕР_5, під час виконання завдань в зоні проведення АТО зник безвісти. Командуванням військової частини - польова пошта НОМЕР_5 проводилося службове розслідування щодо обставин зникнення військовослужбовця. За даними Об`єднаного центру з координації пошуку, звільнення незаконно позбавлених волі осіб, заручників та встановлення місцезнаходження безвісти зниклих в районі проведення антитерористичної операції, син позивачів значився як зниклий безвісти у переліку військовослужбовців та цивільних осіб, які були протиправно позбавлені волі або зникли безвісти в районі проведення АТО. Вважається таким, що 01.09.2014 зник безвісти поблизу м.   Лутугіно Луганської області під час участі в антитерористичній операції.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25.10.2017 у справі № 462/4034/17 встановлено факт загибелі військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з його участю в АТО під час виконання бойового завдання 01.09.2014 безпосередньо в районі її проведення поблизу м. Лутугіно Луганської області. Зазначене рішення суду набрало законної сили 14.11.2017.
24.11.2017 на підставі рішення суду органами РАЦС видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 НОМЕР_2 .
Для отримання одноразової грошової допомоги на підставі встановлення судом факту загибелі військовослужбовця у зв`язку із його участю в АТО, батьки ОСОБА_3 звернулись до ІНФОРМАЦІЯ_2. Після подачі усіх необхідних документів 09.02.2018 року на рахунки батьків у ПАТ «Приватбанк» надійшли рівними частинами кожному позивачу по 304500 грн одноразової грошової допомоги.
Відповідно до пункту 6 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 19 січня 2018 року № 7, комісія дійшла висновку про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМ України від 25.12.2013 №975 батьку та матері загиблого 01.09.2014 внаслідок смерті, пов`язаної із захистом Батьківщини, солдата ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2) на підставі свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 24.11.2017 - в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті, в сумі 609000грн. у рівних долях кожному.
16.04.2018 позивачі звернулись із листом до Міністерства оборони України із заявою про здійснення доплати одноразової грошової допомоги у розмірі 304500 грн у рівних долях кожному з батьків.
У відповідь на заяву листом від 14.05.2018 № 248/316/1298 Департамент фінансів Міністерства оборони України повідомив позивачів, що Порядком № 975 передбачено день виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, яким є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть. Зазначив, що правові відносини мають розглядатися на час виникнення права на одержання одноразової грошової допомоги відповідно до законодавства та нормативно-правових актів, що регламентують питання призначення такої допомоги в редакції, що діяла на час виникнення права, а не на час призначення допомоги. За наведених підстав саме тому така одноразова грошова допомога заявникам була обчислена та виплачена.
Не погодившись з відмовою відповідача, позивачі, вважаючи, що їм безпідставно відмовлено в доплаті до одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю сина, чим порушено їх права та законні інтереси, звернулися до суду із цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд виходив з того, що факт смерті ОСОБА_3 було встановлено рішенням суду 25.10.2017, яке набрало законної сили 14.11.2017, при тому свідоцтво про смерть видано 24.11.2017, а тому вважав, що право на отримання одноразової грошової допомоги у позивачів виникло в листопаді 2017 року, а не у вересні 2014 року. Відтак позивачі мають право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 750 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, а не в розмірі 500 - кратного прожиткового мінімуму, як зазначено в оскарженому  протоколі Міноборони.
Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає таке.
У цій справі сторонами не заперечується право позивачів на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням факту загибелі ОСОБА_3 . 
Спірним є розмір допомоги, на який мають право позивачі.
Розмір одноразової грошової допомоги визначено статтею 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з пунктом а) частини 1 цієї статті у редакції, що діяла на момент звернення позивачів до відповідача із відповідною заявою про виплату допомоги, визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону.
Вказаний розмір допомоги збільшено з 08.05.2017 згідно із Законом №2004-VIII до 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Відповідно до пункту а) частини 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, що діяла станом на 01.09.2014 (дата, якою встановлено факт загибелі   ОСОБА_3 ), було визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначається Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі Порядок №975).
Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Тобто, дата смерті військовослужбовця є визначальною обставиною для визначення дати виникнення у відповідних осіб права на отримання одноразової грошової допомоги.
В цьому випадку рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25.10.2017 встановлено факт загибелі ОСОБА_3 01.09.2014 - день,  коли він зник безвісти під час бойових дій в зоні АТО.
Колегія суддів звертає увагу, що до зазначених правовідносин слід застосовувати ті нормативні акти, які діяли при їх виникненні. Майбутні зміни до законодавства будуть стосуватись тих правовідносин, які виникатимуть після їх прийняття (якщо інше не буде прямо передбачено відповідним правовим актом або якщо це стосується пом`якшення відповідальності).
Варто зазначити, що Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядок №975 не визначають виключний порядок, яким чином має бути встановлено факт загибелі (смерті) військовослужбовця. Проте, підстави видачі свідоцтва про смерть не впливають на факт отримання грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця. В цьому випадку важливим є лише відомості у свідоцтві, а саме: дата смерті.
Стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.
Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.
Принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію, яка є Основним Законом держави (Преамбула Конституції України).
Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).
Системний аналіз положень Закону №2011-XII, Порядку №975, статті 58 Конституції України, з урахуванням Рішень Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 13 травня 1997 року № 1-зп, та встановлених судами обставин справи, дають підстави колегії суддів для висновку, що призначення і виплата позивачам спірної грошової допомоги, в тому числі й вирішення питань стосовно обчислення її розміру, необхідно здійснювати в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги, тобто станом на дату, що зазначена у свідоцтві про смерть (у даному випадку 01.09.2014), а не на день видачі свідоцтва про смерть.
Отже, одноразова грошова допомога підлягає до виплати членам сім`ї загиблого військовослужбовця у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Аналогічний висновок сформовано та застосовано Верховним Судом у постановах від 07.12.2021 у справі № 465/1980/18 та від 29.06.2022 у справі № 640/6477/19.
Отже, саме з 01.09.2014 у позивача виникло право на отримання відповідної грошової допомоги і саме за законодавством, що діяло на той час, слід було розраховувати розмір зазначеної допомоги.
Таким чином, суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, що призвело до прийняття незаконних судових рішень.
Відповідно до частини першої статті 351 КАС України (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом України від 15.01.2020 № 460-IX) підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішень судів попередніх інстанцій із прийняттям нового рішення про задоволення позову.
З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2019 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовити.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                         А. Ю. Бучик

Судді:                                                                                                           А. І. Рибачук

                                                                                          Л. В. Тацій