ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
20 квітня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 280/7652/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Щербака А.А. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Малиш Н.І.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року (суддя Максименко Л.Я.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -          
                                                              ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року позов було задоволено частково.
Суд вирішив визнати протиправним і скасувати наказ Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 2 серпня 2021 року № 76-ос «Про зупинення виплати доплати до посадового окладу судді ОСОБА_1 ».
Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області провести нарахування та виплатити суддівську винагороду з 02 серпня 2021 року судді Заводського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 на підставі частини 2 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з врахуванням щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу, у відповідності до наказу в.о. голови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2019 року № 4ос.
В іншій частині в позові відмовити.  
Відповідачем подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що суд першої інстанції, пославшись на висновки Конституційного Суду України, які викладені у рішенні від 04 грудня 2018 року №11-р/2018, не з`ясував причини, які зумовили припинення виплати позивачеві доплат до посадового окладу, а саме - вимога органу державного фінансового контролю, яка є обов`язковою для підконтрольної організації, що і стало підставою видання ТУ ДСА оскаржуваного наказу.
Додатково відповідач надіслав наказ Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 08.02.2022 №12-ос, яким  припинено з 08 лютого 2022 року дію наказу від 2 серпня 2021 року № 76-ос «Про зупинення виплати доплати до посадового окладу судді ОСОБА_1 ».
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як було встановлено судом першої інстанції, Указом Президента України «Про призначення суддів» № 286/2012 від 24 квітня 2012 року   ОСОБА_1 призначено на посаду судді Заводського районного суду м. Запоріжжя строком на п`ять років.
Наказом в.о. голови Заводського районного суду м. Запоріжжя Яцуна О.С. № 3-К від 7 липня 2012 року позивача зараховано до штату Заводського районного суду м. Запоріжжя.
Наказом голови Заводського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_2 № 15-К від 17 грудня 2018 року судді Заводського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 була встановлена доплата до посадового окладу в розмірі 20 % .
Наказом в.о. голови Заводського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_3 № 4ос від 20 червня 2019 року судді Заводського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 була встановлена доплата до посадового окладу в розмірі 30 % .
На виконання наказу начальника ТУ ДСА України в Запорізькій області від 2 серпня 2021 року № 76-ос ОСОБА_1 була зупинена виплата доплати до посадового окладу за вислугу років з 2 серпня 2021 року.
Позивач звернувся до суду з позовом.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції зазначив, що вважає належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області провести нарахування та виплатити суддівську винагороду з 02 серпня 2021 року судді Заводського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 на підставі частини 2 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з врахуванням щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу, у відповідності до наказу в.о. голови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2019 року № 4ос, оскільки відповідач протиправно зупинив з 02.08.2021 виплату доплати до посадового окладу за вислугу років судді Заводського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , а наявність листа Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області від 09.07.2021 за №040808-15/2661-2021 не може бути причиною для вчинення та прийняття ТУ ДСА в Запорізькій області протиправних дій та рішень.
Колегія суддів зазначає наступне.
Судом першої інстанції було встановлено, що підставою для видання ТУ ДСА оскаржуваного наказу про зупинення виплати доплат до посадового окладу стала вимога Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області про усунення виявлених порушень від 09.07.2021 за №040808-15/2661-2021 (а.с.74).
За висновками Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області за результатами ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області за період з 01.01.2019 по 31.12.2020 встановлено виплату доплат суддям та зроблено висновок про те, що зайво нараховано та виплачено доплат до посадового окладу суддів на суму 1220987,16 грн. та сплачено єдиного внеску на суму 160465,11 гривень. У 2019 році судді до проходження кваліфікаційного оцінювання отримують суддівську винагороду, яка складається з посадового окладу і доплат. Починаючи з 01.01.2020 суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), згідно з ч.10   ст.135 Закону України від 02.06.2016 за №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», зі змінами та доповненнями, не має права на отримання доплат до посадового окладу.
У вимозі про усунення виявлених порушень від територіального управління вимагається забезпечити відшкодування відповідно до чинного законодавства на користь державного бюджету за кодом доходів 24060300 «Інші надходження» зайво виплачених доплат до посадового окладу суддів. 
Положення частин третьої, десятої     статті 133 Закону № 2453-VI     визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018.
За     висновками цього Рішення, Конституційний Суд України вирішив:
1. Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої     статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI     у редакції     Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених     законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат.
Визнати таким, що не відповідає     Конституції України     (є неконституційним),     положення частини десятої     статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI     у редакції     Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, за яким суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу,     для цілей застосування окремих положень     Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, зі змінами, а саме:
- частини першої статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду;
- частини восьмої статті 56, частин першої, другої статті 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації;
- частини третьої статті 82, частин шостої, сьомої статті 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.
     Відповідно до пункту 3 резолютивної частини Рішення від 04 грудня 2018 року №          11-р/2018, положення частин третьої, десятої     статті 133 Закону №          2453-VI     у редакції     Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12    лютого 2015  року №  192-VIII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього     Рішення, втрачають чинність з дня     ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У пункті 3.4 цього     Рішення Конституційний Суд України     зазначив, з-поміж іншого, що питання отримання суддею винагороди до проходження ним кваліфікаційного оцінювання регулюється саме     Законом № 2453     у редакції     Закону № 192, а випадки, коли такий суддя не здійснює правосуддя, визначаються     Законом № 1402.
Далі, за текстом Рішення, зазначено, якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення частини десятої статті 133 Закону №2453 у редакції Закону №  192, є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.
Застосований законодавцем у положенні частини десятої     статті 133 Закону № 2453     у редакції     Закону № 192     підхід до об`єднання усіх випадків, коли суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу, не можна визнати виправданим, справедливим та домірним, оскільки такий підхід не враховує особливостей кожної категорії підстав нездійснення правосуддя, ступеня обумовленості таких підстав поведінкою судді та інших законодавчо визначених обставин, а отже, невиправдано призводить до звуження обсягу гарантій незалежності суддів у виді зниження рівня їх матеріального забезпечення.
Конституційний Суд України вважає, що юридичне регулювання, встановлене положенням частини десятої     статті 133 Закону № 2453     у редакції     Закону № 192, яке поширюється на суддів, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їхньою поведінкою, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддів. Отже, положення частини десятої                  статті 133 Закону № 2453     у редакції     Закону № 192     для цілей застосування окремих положень     Закону № 1402     суперечить частинам першій, другій     статті 126 Конституції України.
З урахуванням правової позиції Конституційного Суду України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення     Рішення Конституційним Судом України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018.
Враховуючи, що положення частини 10     статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI     у редакції     Закону від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, які визнані     рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018  за № 11-р/2018     не конституційними, були тотожними за змістом положенням частини десятої     статті 135 Закону № 1402-VIII, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив те, що вказане     Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 за №11-р/2018     (Справа №1-7/2018(4062/15) стосується не тільки попередніх редакцій     Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а й аналогічних вимог ч.10 ст.135 нині діючого     Закону України від 02.06.2016 за №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», які також не відповідають     Конституції України, а тому не підлягають застосуванню, тобто Конституційний Суд України вирішує питання не тільки ретроспективно відносно двох минулих редакцій     Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а й прив`язує визнання його положень неконституційними і для цілей нині діючого     Закону України від 02.06.2016 за №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».
Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції, що лист - вимога органу державного фінансового контролю не може бути причиною для вчинення та прийняття ТУ ДСА дій та рішень, які не узгоджуються з положеннями чинного законодавства, якими врегульовано порядок та підстави виплати суддівської винагороди.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні. 
Керуючись  ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -
                                                  ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.   
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції в строк, передбачений ст. 329 КАС України.
Постанова у повному обсязі складена 20 квітня 2022 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      А.А. Щербак 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш