ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3971/22 Справа № 212/7090/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Бондар Я.М. 
суддів - Зубакової В.П., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Бадалян Н.О.

сторони:
позивачка –  ОСОБА_1 ,
відповідач - Територіальна громада міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 лютого 2022 року, яке ухвалено суддею Власенко М.Д. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 10 лютого 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Територіальної громади міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради, третя особа: Сьома криворізька нотаріальна контора Дніпропетровської області про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на житловий будинок.
Позовна заява мотивована тим, що він є спадкоємцем за законом після смерті рідної матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами. Мати позивача за життя заповіт не склала, для оформлення спадкових справи позивач звернувся до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори, однак постановою державного нотаріуса, позивачу було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки померла мати позивача ОСОБА_3 юридично не оформила свої спадкові права після смерті своєї матері ОСОБА_4 (бабусі позивача) і позивачем не було надано документально підтвердженого факту прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 . Крім того, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 неможливо встановити факт родинних відносин як між донькою та матір`ю, оскільки відсутнє документальне підтвердження їх родинних відносин. 
20 сiчня 1958 року за № 42-122 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 був зареєстрований в Криворізькому Бюро технічної інвентаризації на ім`я ОСОБА_3 та видано посвідчення на право приватної власності нерухомого житлового будинку. 19 вересня 1960 року ОСОБА_3 подарувала Ѕ частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 своїй матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
За життя ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений 23 квітня 1987 року державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Герасимовою Л С. за реєстровим № 1-756, згідно якого заповіла Ѕ частку належного їй житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 на iм`я ОСОБА_3 , а іншу Ѕ частку належного їй житлового будинку без надвірних споруд за адресою: АДРЕСА_1 заповiла ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частках кожному. На сьогодні вказаний заповіт втратив свою актуальність, оскільки всі спадкоємці померли, крім ОСОБА_7 , який є двоюрідним братом позивача та відмовився від спадщини. Через різні життєві обставини, такі як тривала хвороба, похилий вік, мати позивача ОСОБА_3 померла та належним чином не оформила право власності на житловий будинок після смерті своєї матері ОСОБА_4 . 
У зв`язку із наведеним позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом в якому просив встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4 є рідною матір`ю ОСОБА_3 , а також визнати за позивачем право власності на житловий будинок: літерою “А-1”, загальною площею 51,2 кв/м, житловою площею 28,8 кв.м з господарськими будівлями та спорудами: літньою кухнею “Б”, погрібом “В”, гаражем “Е”, сараєм “Д”, вбиральнею “Ж”, огорожею № 1, водо колонкою І замощенням ІІ, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті померлої матері ОСОБА_3 .
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 лютого 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на житловий будинок відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що мати позивача ОСОБА_3 померла та належним чином не оформила право власності на житловий будинок після смерті своєї матері ОСОБА_4 . На даний час належним чином оформити правовстановлюючі документи на житловий будинок не є можливим в зв`язку зі смертю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . 
Факт родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_8 , копією свідоцтва про одруження та рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06.12. 1965 року про встановлення належності документів.
Таким чином, відповідно до даних документів позивач ОСОБА_1 являється рідним онуком ОСОБА_4 та рідним сином ОСОБА_3 , який спільно проживав зі спадкодавцем до їх смерті. 
Крім того, судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про витребування письмових доказів з Криворізької філії державного нотаріального архіву, право установчих документів на вищевказаний житловий будинок.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті. 
Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками зазначені: ОСОБА_9 та ОСОБА_4 (а.с.14).
Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_3 03.12.1953 року уклала шлюб з ОСОБА_10 після шлюбу залишила прізвище “ ОСОБА_11 ” (а.с.17). 
Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками зазначені: ОСОБА_10 та ОСОБА_3 (а.с.13).
Згідно актового запису про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 501 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16).
Згідно актового запису про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 146 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).
Відповідно до відомостей наданих Відділом реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради, ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 28.12.1954 року по 10.04.2000 року, на момент смерті останньої за даною адресою був зареєстрований позивач ОСОБА_1 , (а.с.19).
Згідно довідки ЖБК «Рассвет» ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала одна за адресою: АДРЕСА_2 с 03.12.1974 року по 27.01.2011 року (а.с.70-зворот). 
Рішенням Виконкому Жовтневого райради депутатів від 06.10.1953 року ОСОБА_3 виділено для індивідуального будівництва земельну ділянку в розмірі 600 кв. метрів на руднику АДРЕСА_3 (а.с.30). 
15.10.1953 року складено акт про відведення в натурі ОСОБА_3 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.32).
Відповідно до Договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 26.10.1953 року, Житловим управлінням виконкому райміськрадою депутатів надано ОСОБА_3 дозвіл на будівництво житлового будинку на відведеній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.23-24). 
31.12.1955 року ОСОБА_3 надано дозвіл № 1779 на проведення будівельних робіт по будівництву індивідуального житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_3 (а.с.31).
Згідно реєстраційного посвідчення, виданого Криворізьким відділом Комунального господарства Бюро технічної інвентаризації від 20.01.1958 року, домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 зареєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_3 на підставі договору на право будівництва будинку, виданого Жовтневим райкомунхозом (а.с.22).
Відповідно до договору дарування від 19.09.1960 року посвідченого нотаріусом ІІ Криворізької державної нотаріальної контори Гонтаренко Л.А. за реєстром № 2-3494, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 Ѕ частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що (а.с.25-27).
Згідно реєстраційного посвідчення Криворізького БТІ від 08.08.1962 року, ціле домоволодіння АДРЕСА_3 зареєстровано на праві власності за ОСОБА_4 на підставі договору дарування Ѕ частини домоволодіння, посвідченого ІІ Госнотконторою 07.08.1962 року № 1-2288 та договору дарування Ѕ частини домоволодіння посвідченого ІІ Госнотконторою 19.10.1960 року № 2-3494 (а.с.28).
23 квітня 1987 року ОСОБА_4 , складено заповіт, який посвідчений державним нотаріусом ІІ Криворізької державної нотаріальної контори Герасимовою Л С. № 1-756, відповідно до якого ОСОБА_4 заповіла: Ѕ частку належного їй житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 , а іншу Ѕ частку належного їй житлового будинку без надвірних споруд за адресою: АДРЕСА_1 заповiла ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частках кожному (а.с.29).
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1112 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.34).
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 335 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.33).
Постановою державного нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Грабевик О.В. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила свої спадкові права після смерті своєї матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 , оскільки позивачем не надано документального підтвердження факту прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті своєї матері ОСОБА_4 . Також, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 неможливо встановити факт родинних відносин, як між донькою та матір`ю, оскільки відсутнє документальне підтвердження їх родинних відносин, а також у зв`язку з неможливістю встановити склад та обсяг спадкового майна. Позивачу запропоновано звернутись до суду для встановлення факту родинних відносин між матір`ю та донькою та встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_4 . Крім того, позивачу запропоновано звернутись до суду для здійснення тлумачення заповіту від імені ОСОБА_4 (а.с.18). 
Відповідно до спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що на підставі поданої заяви, ОСОБА_12 було видано Свідоцтво на право на спадщину за законом на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.68-85).
Відмовляючи в задоволенні заяви про встановлення факту родинних відносин, суд першої інстанції виходив з того, що цивільна правоздатність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , припинилась внаслідок їх смерті, а встановлення такого факту не може мати для померлих осіб жодних юридичних наслідків, а вимоги щодо визнання за позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті померлої матері ОСОБА_3 , є передчасною. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які заявник посилався, як на підставу своїх вимог.
Відповідно до положень частини першої та другої  статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.
За змістом пункту 1 частини першої  статті 315 ЦПК України  суд розглядає справи: про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.
Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо.
Заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких, у зв`язку із встановленням факту родинних відносин, мають настати певні юридичні наслідки.
Отже, в судовому порядку може бути встановлено факт родинних відносин заявника у справі з померлою особою, однак, не факт родинних відносин між двома померлими особами, оскільки безпосередньо щодо заявника, у такому випадку, юридичний факт не встановлюється та не тягне для нього юридичних наслідків, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин між померлими ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно із усталеною судовою практикою власник майна має пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджені відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється.
Отже, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, способу для відновлення порушеного права власника.
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно з ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу спадкоємців за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
У зв`язку з викладеним колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо передчасного звернення позивача з позовними вимогами про визнання права власності в порядку спадкування за законом, без належного встановлення юридичного факту родинних відносин між позивачем, його матір`ю ОСОБА_3 та його бабусею ОСОБА_4 , а також без встановлення юридичного факту прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті її матері ОСОБА_4 .
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до заповіту складеного ОСОБА_4 , спадкоємцем за заповітом є також двоюрідний брат позивача - ОСОБА_7 , посилання позивача на те, що останній відмовляється від спадщини так як проживає в іншій області та не бажає в подальшому приймати спадщину, не підтверджені належними та допустими доказами. 
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. 
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Відповідно до ухвали Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2022 року позивачу ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за розгляд апеляційної скарги до ухвалення судового рішення.
Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові – на позивача.
Враховуючи наведене, з позивача ОСОБА_1 на користь держави підлягає сплаті судовий збір  за подання апеляційної скарги у розмірі 3669 гривень 90 копійок (2446,60 грн. - судовий збір, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви х150%) 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 лютого 2022  року – залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3669 грн. 90 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 14 червня 2022 року

Головуючий: 

Судді: