Номер провадження: 22-ц/813/5573/22 
Справа № 496/2108/21
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л. О.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2022 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 496/2108/22
Номер провадження: 22-ц/813/5573/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи: 
- позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
- відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянуву передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Пендюри Л.О. 26 жовтня 2021 року,
встановив:

2. Описова частина
2.1 Короткий зміст позовних вимог

У травні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі – Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.03.2019 року станом на 13.04.2021 року в загальному у розмірі – 47 333,40 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом – 39 733,63 грн., у тому числі: - заборгованість за поточним тілом кредиту – 23 516,65 грн.; - заборгованість за простроченим тілом кредиту – 16 21698 грн.; - заборгованість за нарахованими відсотками – 1 748,12 грн.; - заборгованість за простроченими відсотками – 5 851,65 грн.; - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України – 0,00 грн.; - нарахована пеня – 0,00 грн.; - нарахована комісія – 0,00 грн..
Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_1 звернулась до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 14.03.2019 року, згідно якої їй було відкрито банком кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.
Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
Відповідачка ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідачки у анкеті-заяві, та є відповідні запевнення відповідачки щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді.
Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг (далі – Договір), який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦКУкраїни). 
У подальшому, ознайомившись з умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 20.03.2019 року, відповідачка отримала картку типу – Преміальна картка World Black Edition (кредитний ліміт до 200 000 грн.). Номер та строк дії картки зазначено у довідці про отримання картки.
Інформація щодо встановлення та зміни розміру кредитного ліміту підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.
Відповідно до п. 2.1.1.2.5 Договору відповідачка при його підписанні дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.
Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, який відповідно до п. 1.1.1.63 Договору – короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту в розмірі перевищення операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.
Пунктом 1.1.6.1 Договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору про що Банк повідомляє Клієнтів щодо внесених змін шляхом використання будь-якого з каналів: розміщення інформації на офіційному сайті Банку www.privatbank.ua.; розміщення інформації у відділеннях Банку; смс повідомлення на фінансовий номер телефону Клієнтів; повідомлення на електронну пошту Клієнта; інформування у Системі «Приват24 для бізнесу»; IVR – дзвінки; повідомлення через банкомати та термінали самообслуговування; месенджери (Telegram,Viber та інші), шляхом направлення листа поштою тощо.
У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів» клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору , виконавши умови п. 2.1.1.5.4 Договору.
Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме - надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на передбачених Договором умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. 
Відповідачка зобов`язалась повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме – згідно п. 2.1.1.3.1. Договору. 
У процесі користування кредитним рахунком відповідачка не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку, яка додається до позовної заяви. 
У порушення умов кредитного договору відповідачка зобов`язання в повному обсязі не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 13.04.20221 року в загальному у розмірі – 47 333,40 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом – 39 733,63 грн., у тому числі: - заборгованість за поточним тілом кредиту – 23 516,65 грн.; - заборгованість за простроченим тілом кредиту – 16 21698 грн.; - заборгованість за нарахованими відсотками – 1 748,12 грн.; - заборгованість за простроченими відсотками – 5 851,65 грн.; - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України – 0,00 грн.; - нарахована пеня – 0,00 грн.; - нарахована комісія – 0,00 грн. (а. с. 1 - 5).
До позову Банк надав клопотання: 1) про розгляд справи за відсутності Позивача (а. с. 72); 2) про отримання процесуальних документів в електронному вигляді (а. с. 73); 2) про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а. с. 74). 

2.2 Позиція відповідачки в суді першої інстанції

Відповідачка правом надання відзиву не скористалася. Відзив на позов до суду не надійшов. 

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції та мотивування його висновків

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2022 року задоволено частково вищевказаний позов Банку.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 14.03.2019 року в розмірі - 39 733,63 грн. та судовий збір у сумі – 1 905,53 грн..
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» судовий збір у сумі – 1 905,53 грн..
Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачка оформила Анкету-Заяву про надання їй АТ КБ «Приватбанк» кредитної карти з кредитним лімітом та власним підписом у заяві підтвердила отримання кредитної карти.
У підписаній сторонами заяві не зазначено розмір відсотків за користування кредитом, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором, банк посилається на Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua (згідно з якими обслуговується відповідач), як невід`ємну частину спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/), що наявні в матеріалах справи, визначені у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що ці документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), розміру і порядку їх нарахування.
Крім цього, роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Відтак у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За наведених обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
З огляду на те, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, наданий позивачем, не містять підпису відповідачки, і, таким чином, не містить належного підтвердження повідомлення відповідачки (позичальника) про умови кредитного договору, а тому такий витяг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, і позичальнику належним чином повідомлено про умови кредитування.
Вказані висновки суду узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина першастатті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».
Отже, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою, АТ КБ «ПриватБанк» дотримано вимоги, передбачені ч. 2ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачкою 20.03.2019 року, який додано до матеріалів позову, не можна вважати підтвердженням того, що сторони обумовили відсоткову ставку за користування кредитними грошима, а також відповідальність за порушення зобов`язання у виді сплати пені, оскільки зі змісту даного паспорту вбачається, що інформація зазначена у ньому зберігає чинність та є актуальною лише в період з 20.03.2019 року по 04.04.2019 року. Більш того, зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо.
Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача, а тому доводи позивача про погодження умов кредитного договору шляхом підписання позичальником даного паспорту кредиту є необґрунтованими.
Крім того, слід звернути увагу, що анкету-заяву відповідачка підписала 14.03.2019 року, а паспорт споживчого кредиту 20.03.2019 року. Так, суд вважає, що даний паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору.
Разом з тим, суд зазначає, що отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку в повному обсязі АТ КБ «Приватбанк» не повернуті. А згідно з частини 2статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Тому стягнення з позичальника заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованим. У задоволенні іншої частини позовних вимог, а саме у стягненні заборгованості за нарахованими та простроченими відсотками та пені слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (а. с. 86 - 90).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Банк в апеляційній скарзі оскаржує заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в оскарженій частині та ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення заборгованості за відсотками в повному обсязі. 

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу 

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що: 1) належним доказом укладення договору між сторонами є анкета–заява. Крім того, відповідачка підписала паспорт споживчого кредиту, в якому містяться усі істотні умови договору, зокрема процентна ставка в межах та поза межами льготного періоду. Таким чином, відповідача була належним чином повідомлена про сплату процентів; 2) встановивши, що Банк надав відповідачці кредит, а остання його не повернула, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягнення відсотків по кредиту. Суд знехтував принципом оплатності кредитного договору, вказане наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг,банк та у цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. 

2.6 Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи в апеляційному суді

Відповідачка ОСОБА_1 не скористалась правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.01.2022 року відкрито апеляційне провадження (а. с. 115 – 116). Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 повернулося до суду з приміткою пошти – «вручено 12.02.2022 року».
Матеріали справи також містять відомості щодо отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі апелянтом, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що учасники справи повідомлені про надходження апеляційної скарги та розгляд справи в апеляційному суді.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.08.2022 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб
Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.
Дана справа за ціною позову (47 333,40 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику його учасників.

3. Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Банку підлягає задоволенню частково. 

3.2 Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини

14.03.2019 року відповідачка звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву від 14.03.2019 року, згідно з якою отримала кредит у виді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом.
ОСОБА_1  при підписанні анкети-заявипідтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (надалі - Умови), які викладені на офіційному сайті Банку - www.privatbank.ua., складають договір між сторонами про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачка, як клієнт Банку, підписала «Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «Приватбанку», про що свідчить її підпис у зазначеній анкеті-заяві (а. с. 13).
У анкеті-заяві зазначено, що відповідачка ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.
З Витягу з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/), Про актуалізацію Умов і правил надання банківських послуг вбачається, що такі витяги відповідачка не підписувала (а. с. 19 - 61).
20.03.2019 року відповідачка підписала паспорт споживчого кредиту, в якому вказані: - процентна ставка у пільговий період – 0,00001 річних; - процентна ставка поза межами пільгового періоду для володільця картки World Black Edition – 37,2% річних. Інформація, вказана у вказаному паспорті зберігає чинність та є актуальною з 20.03.2019 року до 04.04.2019 року (а. с. 15 - 18).

Згідно з довідкою Банку за кредитним договором відповідачці 20.03.2019 року було надано кредитну картку № НОМЕР_1 , термін дії якої до 03/22 (а. с. 11).
Відповідно до довідки Банку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідачку, старт карткового рахунку відбувся 20.03.2019 року та 14.03.2019 року відповідачці було встановлено кредитний ліміт - 0,00 грн.. Надалі 29.03.2019 року кредитний ліміт було збільшено до – 61 000 грн., 08.09.2020 року кредитний ліміт було зменшено до - 0,00 грн. (а. с. 12).
Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованість відповідачки станом на 13.04.2021 року становить – 47 333 грн. 40 коп., з яких: - 39 733 грн. 63 коп. - заборгованість за тілом кредиту; - 1 748 грн. 12 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками; - 5 851 грн. 65 коп. заборгованість за простроченими відсотками (а. с. 6 - 8).
Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

3.3 Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції. Мотиви частково прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Частиною 3статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Банк оскаржує рішення суду першої інстанції тільки в частині відмови у стягненні заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі – 1 748,12 грн. та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі – 5 851,65 грн.. Тому, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в іншій частині в апеляційному порядку не переглядається.
Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.
Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог банку щодо стягнення заборгованості за відсотками.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4 - 5, 12 - 13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а ч. 1 ст. 1049 вказаного Кодексу встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку, встановлених договором.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просить стягнути, зокрема заборгованість за відсотками.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Встановлено, що 14.03.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Банку із анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, яку відповідачка власноручно підписала, вказане також не спростовується відповідачкою.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Банк).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).
Матеріали справи містять належні докази того, що 20.03.2018 року відповідачка ОСОБА_1 ознайомилась з умовами щодо розміру відсотків за користування кредитом, що вбачається з паспорту споживчого кредиту, який містить інформацію про сплату відсотків за користування кредитним коштами. Строк дії вказаної у паспорті споживчого кредиту інформації обмежений періодом – з 20.03.2019 року до 04.04.2019 року (а. с. 15 – 18). Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, дійшов неправильного висновку про відмову у вимогах про стягнення заборгованості за відсотками у повному обсязі.
Розмір заборгованості по відсоткам, які нарахував Банк, а також факт обізнаності з умовами кредитування щодо сплати відсотків шляхом підписання паспорту споживчого кредиту, відповідачка у встановленому законом порядку не спростувала ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції.
У паспорті споживчого кредиту визначено наступні умови кредитування: -процентна ставка у пільговий період – 0,00001 річних; - процентна ставка поза межами пільгового періоду для володільця картки  World Black Edition – 37,2% річних. 
Наданий паспорт споживчого кредиту за формою та змістовним доповненням відповідає вимогам, які до нього ставляться у Законі №1734-VIII. Тобто, сторони досягли домовленості щодо всіх істотних умов договору позики (кредиту): - погодили строк дії, умови повернення кредиту, процентну ставку, відповідальність за порушення виконання зобов`язань, тощо. На вказане суд першої інстанції уваги не звернув. Заперечень щодо підписання вказаного паспорту відповідачкою не надано. Підписання відповідачкою паспорту споживчого кредиту є належним доказом ознайомлення із умовами кредитування, про що зазначено у постановах Верховного суду від 04.11.2020 року по справі № 534/1072/18-ц, від 20.10.2020 року по справі № 456/3643/17, від 04.12.2019 року по справі № 750/6058/17-ц, від 23.12.2019 року по справі № 572/1169/17, від 12.02.2020 року по справі № 382/327/18-ц, від 26.02.2020 року по справі № 355/1091/17).
Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, заборгованість відповідачки про відсоткам за узгоджений у паспорті споживчого кредиту період (з 20.03.2019 р. до 04.04.2019 року) згідно наданого Банком розрахунку становить – 1 458,66 грн. (а. с. 6). Відповідачка вказаний розрахунок заборгованості на спростувала. Вимоги Банку про стягнення відсотків за користування кредитом за інший період є недоведеними.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови Банку в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків у повному обсязі підлягає скасуванню з прийняттям у цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову Банка про стягнення заборгованості за відсотками.

3.4 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Банку є доведеними частково, а тому її треба задовольнити частково.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції в частині відмови Банку в позовних вимогах про стягнення відсотків не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи у вказаній частині, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку про стягнення заборгованості за відсотками за вищевказаного обґрунтування.

3.5 Остаточний розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, необхідно остаточно здійснити розподіл судових витрат.
На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь Банку понесені ним та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам (87%) у розмірі – 4 931,25 грн. = (2 270 грн. (в суді першої інстанції) + 3 405 грн. (в апеляційній інстанції)) х 87%.

3.6 Дата ухвалення рішення, порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
4. Резолютивна частина
Керуючись ст. ст. 274, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справи,
               постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості по процентам та стягнення судового збору скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (Код ЄДРПОУ – 14360570) заборгованість по відсоткам за кредитним договором б/н від 14.03.2019 року станом на 13 квітня 2021 року в розмірі - 1 458 (одна тисяча чотириста п`ятдесят вісім) грн. 66 коп..

В решті позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом – відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (Код ЄДРПОУ – 14360570) судовий збір у розмірі – 4 937 (чотири тисячі дев`ятсот тридцять сім) грн. 25 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя:  А. П. Заїкін 

Судді:  О. В. Князюк 

О. М. Таварткіладзе