УХВАЛА

19 липня 2022 року 
м. Київ
cправа №  910/19891/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Губенко Н.М., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Коровай Л.В.;

за участю представників учасників справи:
відповідача - Лях К.М. (адвокат)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва
(суддя Мандриченко О.В.)
від 06.07.2021
та постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий Тищенко А.І., судді - Михальська Ю.Б.,   Скрипка І.М.)
від 18.01.2022

у справі за позовом Акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк"
до   Акціонерного товариства "Українська залізниця"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача   Державне підприємство "Донецька залізниця"
про   стягнення 17 250 384, 89 доларів США.
ВСТАНОВИВ:

1.            Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2022, позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами за період з 14.12.2017 по 23.11.2020 у розмірі 17 250 384, 89 дол. США та судовий збір у розмірі 472 687, 53 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

2.          Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 щодо безпідставного нарахування процентів за користування кредитними коштами за межами  строку кредитування є безпідставним, оскільки правовідносини сторін не є тотожними правовідносинам у справі №910/19891/20, а твердження відповідача щодо строків нарахування процентів за кредитом спростовується умовами договору кредитування. У контексті умов договору вбачається розмежування понять «строк кредитної лінії», який визначений 28.12.2014 та з настанням якого зобов`язання банку з надання позичальнику кредиту на умовах цього договору припиняються, та поняття «строк договору», який визначений до повного виконання зобов`язань позичальником по договору.

У задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 263 093 438, 81 грн відмовлено з тих підстав, що на час кредитування та до 21.10.2015 зобов`язаною особою за кредитними договорами було ДП "Донецька залізниця", яке здійснювало свою діяльність у пільговій для нарахування штрафних санкцій зоні та було звільнено від сплати цих санкцій, тому покладати на правонаступника зобов`язання, від яких звільнений попередник, є неправомірним.

3.          24.05.2022   Залізниця звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні   позовних вимог відмовити. В іншій частині судові рішення залишити без змін.

4.          У касаційній скарзі підставою касаційного оскарження скаржник визначив пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України та зазначив, що суди неправильно застосували норми статей 536, 625, 1048, 1050 ЦК України, оскільки дійшли помилкового висновку щодо правомірного нарахування відсотків за користування кредитними коштами після спливу кінцевого терміну повернення кредиту - 28.12.2014 та не врахували висновки, викладені у:
- постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит); за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання);
- постановах Верховного Суду від 04.06.2020 у справі № 902/5/19 та від 02.07.2020 у справі № 910/18618/17 (стягнення річних відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України повинно бути самостійною умовою договору і не може ототожнюватися з умовами договору про стягнення процентів за правомірне користування кредитом, передбаченим у порядку статті 1048 ЦК України, так як законодавець не ототожнює підстави правомірного та неправомірного користування кредитними коштами).

5.          Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.06.2022 відкрито касаційне провадження та призначено касаційну скаргу до розгляду  у відкритому судовому засіданні.

6.          При вивченні матеріалів касаційної скарги колегією суддів з`ясовано, що 29.06.2022 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою передав справу № 910/4518/16 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 302 ГПК України, оскільки наявний різний підхід щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, які виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, що за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, свідченням чого є висновки про застосування норм права, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №     912/1120/16 та від 18.01.2022 у справі №   910/17048/17.
Також суд  зазначив, що підтвердженням   виключної правової проблеми щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, які виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом є те, що Рішенням Конституційного Суду України від 22.06.2022 у справі № 3-188/2020(455/20)  перевірявся на відповідність Конституції України припис першого речення частини першої статті 1050 Цивільного Кодексу України, згідно з яким якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до  статті 625  цього Кодексу.
7.          Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідно синах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

8.          З урахуванням викладеного, оскільки для надання правової оцінки правовідносинам у справі, яка переглядається,  має значення правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/4518/16, колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження згідно з приписами пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку постанови Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2021 у справі № 910/4518/16.

Керуючись статтями 228, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 910/19891/20 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2022 до завершення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/4518/16 та оприлюднення повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого перегляду, або до повернення справи колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                         І. Кондратова

Судді                                                                                                     Н. Губенко

                                                                                                                      В. Студенець