П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 липня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/18665/21	
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Зуєвої Л.Є.,
суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого               2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани
ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2021 року позивач  звернувся до суду з позовом до відповідача та просив Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 06.08.2021 року № 1776 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині накладення на слідчого СВ відділу поліції № 4 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани.
В обґрунтування позову зазначалось, що відповідачем порушено строки застосування дисциплінарного стягнення. Також, позивач вважає, що  вказане службове розслідування було ініційовано не у встановленому законом порядку.  Також, позивач вважає, що дисциплінарна комісія вийшла за межі своїх повноважень, так як службове розслідування відносно слідчого ОСОБА_1 розпочато за одним фактом, а в оскаржуваному наказі викладені інші мотиви та підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності, тобто службове розслідування розпочате за фактом вчинення одного дисциплінарного проступку, а накладено дисциплінарне стягнення за вчинення іншого проступку.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року, ухвалене у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження у м. Одесі у задоволені позову відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. 
Доводами апеляційної скарги зазначено,  що  в оскаржуваному наказі взагалі  не йдеться про неправильну перекваліфікацію кримінального правопорушення або ж про незаконне повідомлення про  зміну раніше повідомленої підозри особі в кримінальному проваджені.   В наказі лише зазначається, про не направлення до міст Миколаєва і Львова постанов про проведення слідчих дій  на іншій території , направлених на встановлення місцезнаходження особи, а також власника транспортного  засобу. При цьому, апелянт звертає увагу, що такої слідчої дії як встановлення місцезнаходження невстановленої особи чинним КПК України не передбачено.   
У  відзиві  на апеляційну скаргу відповідачем зазначається про обґрунтованість та законність рішення суду першої   інстанції, тому відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. 
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів  дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 займає посаду слідчого Відділу поліції № 4 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області.
Також встановлено та матеріалами службового розслідування підтверджено, що на підставі  доповідної записки заступника начальника ГУ НП в Одеській області – начальника слідчого управління підполковника поліції Олександра Саламахи від 14.05.2021 року вих. №5540, останній просить дозволу на призначення розслідування, у зв`язку з допущенням порушення вимог кримінального процесуального законодавства, що призвело до неправильної кваліфікації кримінального правопорушення, незаконному повідомленні про підозру ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 187, ч.2 ст.121 КК України, результатом чого стало передання стосовно неї обвинувального акту за ч. 4 ст. 187, ч.2 ст.121 КК України та може вплинути на подальше уникнення обвинуваченої від покарання за п.6, п. 12 ч. 2 ст 115 КК України.(а.с.19), а також рапорту від 8.06.2021 року вих. № 4/1-8061 у зв`язку з яким, просить дозволу на продовження строку проведення службового розслідування до 19.07.2021р. 
За фактом службового розслідування можливого порушення норм діючого законодавства працівниками СВ ВП № 4 ОРУП № 1 ГУ НП в Одеській області складено висновок від 16.07.2021 року.
На підставі матеріалів службового розслідування та прийнятого висновку 06.08.2021 року прийнято наказ № 1776 про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників СВ відділу поліції № 4 ОРУП № 1 ГУ НП в Одеській області відповідно до п. 1 за порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 року № 2337-VIII, п.п.1,2 ч.1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію», ст.2, ч.2 ст.9, ч.1 ст.40 КПК України, п.п1 п. 3 розділу VI Положення про слідчі підрозділи Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 06.07.2017 року № 570, слідчому слідчого відділення  відділу поліції № 4 Одеського районного управління поліції № 1 ГУ НП в Одеській області капітану поліції ОСОБА_1 оголошено догану.  
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, слідчий здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, проте такі дії мають відповідати завданням кримінального провадження.
Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, врегульовано Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №580-VIII).
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 18 Закону №580-VIII, поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частина перша та друга статті 19 Закону №580-VIII).
Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 15.03.2018 р. №2337-VIII.
Службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників (частина перша статті 1 Дисциплінарного статуту).
Згідно з статті 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:                      1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.
Службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати                    60 календарних днів (частина перша та друга статті 16 Дисциплінарного статуту).
Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено статтею 19 Дисциплінарного статуту.
Так, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи;                             5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку;                            8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.
Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.
Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.
Для цілей застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення можуть враховуватися й інші, не зазначені у частині четвертій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського.
Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є: 1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння;               2) вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення; 3) вчинення дисциплінарного проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого поліцейського, службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення стосовно нього; 4) настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку; 5) вчинення дисциплінарного проступку на ґрунті ідеологічної, релігійної, расової, етнічної, гендерної чи іншої нетерпимості.
У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення.
У разі вчинення дисциплінарного проступку кількома поліцейськими дисциплінарне стягнення застосовується до кожного окремо.
У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського, який має дисциплінарне стягнення і вчинив дисциплінарний проступок, дисциплінарне стягнення, що застосовується, повинно бути суворішим, ніж попереднє.
У разі повторного вчинення поліцейським незначного проступку з урахуванням його сумлінного ставлення до виконання обов`язків за посадою або нетривалого перебування на посаді (до трьох місяців) керівник може обмежитися раніше застосованим до такого поліцейського дисциплінарним стягненням.
Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 року №893.
Згідно з розділом VI Порядку №893, зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.
Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.
У вступній частині висновку службового розслідування викладаються такі відомості: дата і місце складання висновку службового розслідування, прізвище та ініціали, посада і місце служби (роботи) голови (заступника голови) та членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; підстава для проведення службового розслідування; форма розгляду справи дисциплінарною комісією (відкрите засідання чи письмове провадження).
У разі залучення до проведення службового розслідування фахівців та представника поліцейського також зазначаються їх прізвища, ініціали та статуси у службовому розслідуванні.
В описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування: обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України Про захист персональних даних), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.
В описовій частині зазначаються також відомості про залучення фахівців та результати їх участі в службовому розслідуванні.
У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються: висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено.
У разі неможливості встановлення за результатами службового розслідування факту наявності/відсутності в діях (бездіяльності) поліцейського складу дисциплінарного проступку внаслідок неможливості отримання доступу до необхідних документів такі обставини розцінюються на користь поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського в разі наявності в його діянні ознак дисциплінарного проступку; відомості про списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про надсилання матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.
Відповідно до пункту 4 Розділу 1 Порядку №893 зазначено, що в наказі про призначенні - службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії - визначаються голова та члени дисциплінарної комісії, зазначається підстава проведення службового розслідування, а також прізвище, ім`я, по батькові, посада поліцейського, стосовно якого воно і проводитиметься (у разі якщо на час призначення службового розслідування не відомо). Проект наказу про призначення службового розслідування та пропозиції щодо складу дисциплінарної комісії готує структурний підрозділ, яким установлено наявність підстав для проведення службового розслідування.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів, інших нормативно-правових актів та Присяги.
Отже, підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.
Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.
Вирішуючи спір, суд враховує, що обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування доказами.
Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому: - чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; - чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення; - чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; - чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.
Аналогічні висновки неодноразово висловлювались Верховним Судом у своїх рішеннях та, зокрема, у постанові від 06 лютого 2020 року у справі № 826/1916/17.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.
2. Слідчий уповноважений:
1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;
2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом;
3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам;
5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій;
6) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру;
7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження;
8) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу;
9) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.
Відповідно до ч. 5ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Відповідно до  п.1, 2 розділу УІ  Положення про слідчі підрозділи Національної поліції України затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.07.2017 року № 570 Про організацію діяльності слідчих підрозділів Національної поліції України, слідчий - службова особа органу Національної поліції України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої КПК України, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.
Під час досудового розслідування слідчий самостійно приймає процесуальні рішення, крім випадків, коли законом передбачено винесення рішення слідчого судді, суду або згода прокурора чи погодження керівника слідчого підрозділу або якщо рішення про його проведення приймає виключно прокурор, і є відповідальним за законне та своєчасне виконання цих рішень.
Відповідно до п. 3 розділу УІ  Положення про слідчі підрозділи Національної поліції України, при виконанні своїх службових обов`язків слідчий зобов`язаний:
1) під час досудового розслідування дотримуватися вимог Конституції України, КПК України  та законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;
2) забезпечувати повне, усебічне та неупереджене розслідування кримінальних правопорушень у межах установлених КПК України     строків;
3) виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються в письмовій формі;
4) забезпечувати реалізацію в повному обсязі прав і законних інтересів усіх учасників кримінального провадження;
5) не розголошувати відомості, що становлять державну чи іншу таємницю, що охороняється законом, інформацію про приватне (особисте і сімейне) життя особи та інші відомості, здобуті при розслідуванні кримінальних правопорушень;
6) не вчиняти будь-яких дій, що ганьблять звання слідчого і можуть викликати сумнів у його об`єктивності та неупередженості.
З матеріалів   службового розслідуваннявбачається, що слідчим СВ Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області капітаном поліції Кутовим Ф.В. за погодженням із прокурором Одеської місцевої прокуратури № 1 09.12.2020 СВ ВП поліції №4 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області повідомлено про підозру ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України та 16.12.2020 року   ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 187 КК України.
Відповідно до відомостей ЄДР 30.04.2021 року слідчим ВП № 4 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області капітаном поліції Кутовим Ф.В. безпідставно, із порушенням основних завдань кримінального провадження, щодо повного та неупередженого розслідування (у кримінальному провадженні не було призначено  комісійну судово-медичну експертизу для встановлення остаточної причини смерті потерпілого) внесені зміни в частині перекваліфікації складу кримінального правопорушення з п. 6 п. 12 ч. 2 ст. 115 на ч. 2 ст. 121 КК України, про що  винесено відповідну постанову.
У цей же день   ОСОБА_1  складено та підписано повідомлення про  зміну раніше повідомленої  підозри  громадянці ОСОБА_2 у кінцевій редакції за ч.4.ст.187, ч.2 ст.121 КК України, що  відповідає зібраним під час  досудового  розслідування  доказам  та отриманими  висновкам судово-медичних експертиз.
Крім того рішення про перекваліфікацію кримінального правопорушення із керівником органу досудового розслідування позивач не погоджував. Під час службового розслідування не було встановлено, що позивач отримав будь-які вказівки від процесуального керівника або  письмові доручення Київської  окружної прокуратури м.Одеси  стосовно зміни підозри та необхідності перекваліфікації складу кримінального правопорушення  , вчиненого  підозрюваною ОСОБА_2  з особливо тяжкого злочину на тяжкий , при  такі докази у позивача відсутні як під час проведення службового розслідування так і під час розгляду справи у суді.
Під час службового розслідування також було  встановлено, що позивачем за увесь час досудового розслідування кримінального провадження №12020161480001454 не скеровано до міст Миколаїв та Львів постанов про проведення слідчих (розшукових) дій на іншій території у порядку ст. 218 КПК України, направлених на встановлення місцезнаходження особи на ім`я « ОСОБА_4 », а також власника транспортного засобу марки «Джилі» чорного кольору, чим порушено вимоги ч. 2 ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження.
Колегія суддів не приймає доводи апелянта про те, що такі дії позивача не входять до його обов`язків та не несуть за собою негативних наслідків, оскільки   слідчий зобов`язаний здійснювати  свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, однак слідчий  такі дії мають відповідати завданням кримінального провадження
В свою чергу,  відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
При цьому, безпідставними є доводи апелянта про те, що в наказі про притягнення його до відповідальності в загалі не йдеться про перекваліфікацію кримінального правопорушення, оскільки як вбачається з висновку службового розслідування, під час службового розслідування комісією були дослідженні зазначені факти щодо перекваліфікації кримінального правопорушення, та цим діям була надана відповідна оцінка, однак, при цьому, були встановлені і інші порушення вчиненні позивачем в рамках зазначеного кримінального провадження.
Так, з висновків службового розслідування встановлено, що апелянтом було допущено порушення вимог кримінально-процесуального законодавства, що призвело до неправильної кваліфікації кримінального правопорушення, незаконному повідомленні про підозру ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України, результатом чого стало передання стосовно неї обвинувального акту за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України та може негативно вплинути на подальший розгляд обвинувального акту у суді, що  дає можливість  уникнення обвинуваченою покарання за п. 6, п.12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Під час службового розслідування та аналізу матеріалів кримінального провадження встановлено, що слідчими СВ Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області 08.12.2020 р.  затримано підозрювану   ОСОБА_5 у порядку ст. 208 КПК України, яка того ж дня, будучи допитаною в якості підозрюваної,  надала органу досудового розслідування показання, в яких підтвердила свою причетність до вчинення умисного вбивства ОСОБА_6 , яке вона скоїла  за попередньою домовленістю з ОСОБА_7 , особу якого було встановлено на першочергових етапах досудового розслідування кримінального правопорушення, що підтверджується протоколом огляду транспортного засобу марки «Тойота Авенсіс» державний знак НОМЕР_1 литовської реєстрації, який перебуває у користуванні останнього від 09.12.2020р., за результатом якого виявлено та вилучено 2300 доларів США, отримані зі слів      ОСОБА_7 в результаті  розбійного  нападу на ОСОБА_6 .
Суд встановив з висновку службового розслідування, що на першочергових етапах досудового розслідування кримінального провадження, органу досудового розслідування було відомо, що одним з учасників  умисного вбивства ОСОБА_6 була особа на ім`я « ОСОБА_4 », який з показань підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_7 після  вчинення злочину разом із останніми виїхав  до м. Миколаїв, а після  цього на автомобілі  марки «Джилі» чорного кольору поїхав у м. Львів.
Крім того, як вже було зазначено вище,  позивачем за весь час досудового розслідування кримінального провадження №12020161480001454, не скеровано до міст Миколаїв та Львів постанов про проведення слідчих (розшукових) дій на іншій території, направлених на встановлення місцезнаходження особи на ім`я « ОСОБА_4 », а також власника транспортного засобу марки «Джилі» чорного кольору.
В своєму висновку службового розслідування відповідач дійшов висновку, що вказана обставина   може вказувати на невиконання позивачем та халатного ставлення до своїх службових обов`язків під час проведення розслідування  вказаного вище кримінального провадження.
Так, колегія суддів звертає увагу, що під час службового розслідування встановлено, що згідно  відомостей ЄРДР 28.04.2021 прокурором у кримінальному провадженні із  кримінального провадження № 12020161480001454 виділено кримінальне  провадження щодо невстановленої особи причетної до розбійного та умисного вбивства ОСОБА_6 , хоча за результатами досудового розслідування кримінального провадження, органу досудового розслідування було достеменно відомо про причетність ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (він же Мага) до вчинення вказаного злочину.
Однак, не зважаючи на вказаний факт,   ОСОБА_1 було порушено основні завдання кримінального процесу, щодо швидкого, повного i неупередженого розслідування кримінального провадження № 12020161480001454, що дало змогу oco6i причетної до вчинення особливо тяжкого злочину сховатися та уникнути кримінальної відповідальності.
Отже, колегія суддів не приймає доводи апелянта про те, що службове розслідування розпочато за одним фактом, а в оскаржуваному наказі викладені інші мотиви та підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності, оскільки зазначені порушення також були предметом дослідження під час службового розслідування та стосуються одного  кримінального провадження.
Апелянтом в свою чергу  не спростовані  обставини відповідальності, що покладено в основу притягнення його  до дисциплінарної відповідальності у вигляді застосування дисциплінарного стягнення – догана.
Слід зазначити, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Таким чином, колегія суддів вважає, що  виявлені службовим розслідуванням факти незадовільної роботи  позивача, як слідчого відділу  підрозділу, є належними підставами для застосування до позивача  дисциплінарного стягнення. 
Крім того, Дисциплінарний статут Національної поліції України не визначає конкретної послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості. Це в свою чергу наділяє уповноважену особу правом самостійно визначати вид стягнення за його суворістю в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку.
При цьому, апеляційний суд наголошує, що позбавлений компетенції визначати вид стягнення за його суворістю, оскільки відповідно до вимог Статуту   це  віднесено до дискреційних повноважень керівника.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Виходячи з положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які Конституцією України віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 811/952/15.
Таким чином,  застосований до позивача вид дисциплінарного стягнення у вигляді догани є одним з найменш суворих з числа можливих,  є цілком співмірним із допущеними порушеннями  та є необхідним засобом підтримання службової дисципліни, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, оскільки  відповідач при прийнятті спірного наказу діяв на підставі, у межах повноважень, та у спосіб передбачений законодавством України.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач, заперечуючи проти притягнення до дисциплінарної відповідальності, жодним чином не спростовує покладені в основу такої відповідальності обставини, які свідчать про незадовільну роботи  позивача.
Підсумовуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення   суду першої інстанції  ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись  ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2022  року – залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя:                                                                                          Л.Є. Зуєва  

Суддя:                                                                                                             М.П. Коваль  

          Суддя:                                                                                                             О.О. Кравець