Номер провадження: 22-ц/813/5235/22 
Справа № 946/967/21
Головуючий у першій інстанції Адамов А. С.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2022 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи 946/967/21
Номер провадження: 22-ц/813/5235/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря судового засідання - Рибачук О.І.,

учасники справи: 
- позивач - ОСОБА_1 ,
- відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Адамова А.С. о 16 годині 48 хвилині 30 червня 2021 року, повний текст рішення складений 06 липня 2021 року, 
встановив:

2. Описова частина
2.1 Короткий зміст позовних вимог

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним уточненим 26.05.2021 року позовом, в якому остаточно просить: 1) зобов`язати ОСОБА_2 повернути їй, ОСОБА_1 , кошти в сумі - 270 000 грн., які сплачені нею за придбання автомобіля марки «SUZUKI», модель - NEW SX, 2016 року випуску, сірого кольору, VIN НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 ; 2) стягнути з ОСОБА_2 на її користь відшкодування моральної шкоди в розмірі - 35 000 грн.; 3) після отримання грошей від відповідача на банківську карту, припинити права власності ОСОБА_1 на Ѕ частину автомобіля марки «SUZUKI», модель - NEW SX, 2016 року випуску, сірого кольору, VIN НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .
ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 19.03.2016 року нею та її сином ОСОБА_2 за їхні спільні гроші було придбано автомобіль марки «SUZUKI», модель - NEW SX, 2016 року випуску, сірого кольору, VIN НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , вартістю - 540 000 грн. в салоні «Автотрейдінг Одеса». Сума внесених нею грошей на придбання автомобіля склала - 270 000 грн.. З моменту придбання автомобіля вона жодного разу не користувалися ним, оскільки син з нею не проживає та не спілкується. Добровільно сплатити половину вартості автомобіля відмовляється (а. с. 1 - 2, 22 -24, 36 - 37, 42 - 43).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву, позовні вимоги не визнає, просить відмовити у його задоволенні. Посилається на те, що виплата грошової компенсації вартості частки у спільному майні можлива за сукупності таких умов як: припинення за позивачкою права на частку у спільній частковій власності; розмір грошової компенсації частки повинен визначатися з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом. У зв`язку з тим, що позивачка з вимогами про припинення за нею права власності на Ѕ частину автомобіля не зверталася, а також просить стягнути з відповідача грошову компенсацію, не виходячи з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі (Т. 1, а. с. 101 - 107).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.06.2021 року задоволено частково вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , компенсацію за Ѕ частину транспортного засобу - автомобіля марки «SUZUKI», модель - NEW SX, 2016 року випуску, сірого кольору, VIN НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_1 , що становить -252 604 гривні 50 копійок.
Припинено право власності ОСОБА_1 на Ѕ частину транспортного засобу - автомобіля марки «SUZUKI», модель - NEW SX, 2016 року випуску, сірого кольору, VIN НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_1 , з дня отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 компенсації вартості Ѕ частини транспортного засобу - автомобіля марки «SUZUKI», модель - NEW SX, 2016 року випуску, сірого кольору, VIN НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_1 .
В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачка не має доступу до автомобіля та можливості користуватися ним, оскільки спірним автомобілем з часу його придбання користується відповідач. У зв`язку з вказаним, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації вартості її частки у праві спільної сумісної власності і, як наслідок припинення її права власності на спірний автомобіль. Оскільки відповідачем не було надано та доведено розміру саме дійсної ринкової вартості автомобіля на час розгляду справи, суд першої інстанції прийняв розрахунок наданий позивачкою. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що не підлягають задоволенню вимоги позивачки щодо стягнення розміру податкових та пенсійних платежів, які здійснювалися при оформленні автомобіля, так як вони не входять у ринкову вартість автомобіля.Щодо моральної шкоди суд першої інстанції зазначив, що позивачкою не доведено того, що внаслідок дій відповідача позивачці було завдано моральну шкоду, а також того, що відповідач чинив перепони у користуванні автомобілем(а. с. 50 - 53).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційні скарзі   ОСОБА_2 просить рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30 червня 2021 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт посилається на те, що: 1) судом першої інстанції не було взято до уваги, що розмір грошової компенсації частки визначається з дійсної вартості майна саме на час розгляду справи; 2) вартість автомобіля на момент його придбання складала - 485 000 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу. А дійсна вартість спірного автомобіля на час розгляду справи судом становить - 286 347,32 грн., що підтверджується висновком експерта №317-1/21 (а. с. 73 - 76).

2.6 Узагальнені доводи позивача в апеляційному суді

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу просить її залишити без задоволення. Зазначає, що у березні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали спірний автомобіль. Розмір її частки складав - 270 000 грн., що були її збереженнями та спадщиною. З моменту купівлі автомобіля позивачка ним не користувалась, оскільки її син не проживає з нею. 

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.12.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху (а. с. 92 - 92 зворотна сторона)
На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від  18.01.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30 червня 2021 року(а. с. 103-103 зворотна сторона). 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від  18.01.2022 року призначено справу до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 104). 
04.05.2022 року ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить розгляд справи провести за її відсутності. 
19.05.2022 року від ОСОБА_3 , яка діє на підставі довіреності від імені ОСОБА_2 , надійшла заява про розгляд справи у їх присутності. В якій остання зазначає, що у ОСОБА_2 відсутня можливість взяти участь в судовому засідання, у зв`язку з знаходженням за межами України. Також відсутня можливість з технічних причин взяти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Щодо клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.
У заяві заявник зазначає, що ОСОБА_2 не може приймати участь у судовому засіданні у зв`язку з знаходженням за межами України, однак на підтвердження вказаних обставин не надано жодних доказів. 
У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Суд наголошує на тому, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, період знаходження справи на розгляді у суді, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення сторонами своєї правової позиції у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність завчасно поданих клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, колегія суддів вважає необхідним відхилити клопотання про відкладення розгляду справи, справу розглянути за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , підлягає задоволенню частково.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

Відповідно даних ЄДР ТЗ, транспортний засіб марки «SUZUKI», модель - NEW SX, 2016 року випуску, сірого кольору, VIN НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 та співвласником зазначеного транспортного засобу є - ОСОБА_1 , що підтверджено листом Територіального сервісного центру №5144 Регіонального сервісного центру в Одеській області МВС України за №31/15/5144-Н-13 від 25.02.2021р. та нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_2 щодо внесення до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу відомостей про співвласника ОСОБА_1 ..
Відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля №40142016СКП000029 від 19 березня 2016 року укладеного ДП «Автотрейдінг-Одеса» та ОСОБА_2 , останній придбав у власність транспортний засіб марки «SUZUKI», модель - NEW SX, 2016 року випуску, сірого кольору, VIN НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , вартість вказаного транспортного засобу складає - 485 000 грн. (а. с. 82). Вартість транспортного засобу марки «SUZUKI», модель - NEW SX, 2016 року випуску також підтверджується рахунком-фактурою №АС-0003597 від 21 березня 2016 року (а. с. 85).
Відповідно до висновку експерта №317-1/21 експертного авто-товарознавчого дослідження з визначенням ринкової вартості колісного транспортного засобу SUZUKI NEW SX4, державний номер НОМЕР_2 , складеного 14 вересня 2021 року судовим експертом Пастир Ю.І. наданого на замовлення ОСОБА_2 , ринкова вартість колісного транспортного засобу SUZUKI NEW SX4, ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , станом на дату проведення оцінки (дату огляду) визначається рівною - 286 347,32 грн. 32 коп. (а. с. 77 - 81).
Між сторонами виникли відносини, щодо компенсації вартості майна, що перебуває у спільній частковій власності.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. ч. 1, 2 та 4 ст. 10 ЦПК України).
У відповідності до вимог п. 4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині суми компенсації вартості майна.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття/відхилення аргументів викладених у відзиві на апеляційну скаргу

Виходячи з положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина четверта статті 41 Конституції України, частина перша статті 321 ЦК України).
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина друга статті 356 ЦК України).
Відповідно до статей 316-319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складають права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на розсуд власника, якщо такі дії не суперечать закону. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні інакше як у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Співвласнику надається право самостійно розпоряджатися своєю часткою у спільній частковій власності. Однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна.
Правовідносини, в яких позивач просить припинити своє право власності у спільному майні з виплатою компенсації за своє право на частку в майні регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.
Статтею 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Тлумачення частини третьої статті 358 ЦК України свідчить, що право співвласника на компенсацію може виникати як в разі повної неможливості задоволення вимог співвласника на одержання у користування частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (наприклад, частка співвласника в спільній частковій власності є незначною і надання йому її у володіння та користування неможливо), так і в тому випадку, якщо співвласнику надається у володіння і користування частина майна, яка є меншою за його частку в праві спільної часткової власності.
Випадки, коли співвласник майна у порядку поділу спільного, часткового майна бажає отримати за належну йому частку в спільному майні, шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно, врегульовані статтею 364 ЦК України.
Виходячи з аналізу зазначеної норми у взаємозв`язку з положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 316, 317, 319, 358, 361 ЦК України, суд дійшов висновку, що передбачене частиною другою статті 364 ЦК України право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки у майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом.
У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року в справі № 6-2925цс15 зроблено висновок, що з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.
Такі правові висновки Верховного Суду України щодо застосування інституту виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності, підтримано Касаційним Цивільним Судом у складі Верховного Суду - зокрема, у постановах від 19 червня 2019 року у справі № 752/10312/14-ц (провадження № 61-19505св18), від 03 березня 2020 року у справі № 748/2803/16-ц (провадження № 61-41895св18), від 29 березня 2021 року у справі № 759/2791/17 (провадження № 61-15848св20), і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від них.

При цьому, ст. 364 ЦК України передбачено, що обов`язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки і не передбачається обов`язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.
Як встановлено судом, при набутті права власності на спірний автомобіль сторони узгодили право спільної часткової власності на нього, про що свідчить проведена відповідно до вимог законодавства державна реєстрація автомобіля, яка не оспорена в установленому законом порядку.
Спірний автомобіль є неподільною річчю, оскільки виділити в натурі будь-яку його частку неможливо. Позивач згоден на отримання компенсації за його частку та перебування автомобіля у володінні відповідача.
Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Як було встановлено та сторонами не заперечувалось, що у позивачки не має доступу до автомобіля та можливості користуватися ним, оскільки спірний автомобілем з часу його придбання користується відповідач. Тому вірними є висновки суду першої інстанції, щодо стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності і, як наслідок, припинення її права власності на спірний автомобіль.
Однак, судом першої інстанції при визначенні матеріальної компенсації яка підлягає стягненню на користь позивача не було враховано дійсної вартості автомобіля, вказаний висновок судом було здійснено лише зі слів позивачки, які не підтверджені жодними доказами.
При стягненні грошової компенсації суд враховує загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з урахуванням прав та інтересів усіх співвласників, а також те, що реалізація норми частини другої статті 364 ЦК України не порушить права відповідача та не завдасть йому шкоди.
Відповідачем не було надано доказів щодо неспроможності ним сплатити визначену компенсацію вартості частки майна суду, та ОСОБА_2 про це не зазначив впродовж розгляду справи судом. 
Щодо посилання апелянта на те, що розмір компенсації вартості частки у справі спільної сумісної вартості повинен визначатись на день розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 495/6053/19 (провадження № 61-1694св21) вказано, що «кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Отже, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації».
Відповідач, в особі його представника, повідомлявся про розгляд справи (а. с. 35). До суду першої інстанції був наданий відзив на позов представником відповідача - адвокатом Кобак Р.І. (а. с. 32 - 33). 
Позивачка, заявляючи вимогу про стягнення грошової компенсації вартості її частки (Ѕ частина) у спільній частковій власності, визначилася з її розміром у сумі - 270 000,00 грн., виходячи з вартості спірного автомобіля - 540 000,00 грн.. У відзиві на позов, представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що необхідно виходити з дійсної вартості спірного автомобіля на час розгляду справи. Разом з тим, відповідних доказів на підтвердження цього суду не було надано, відповідних клопотань заявлено не було. 
Доданий до апеляційної скарги Висновок експерта № 317-1/21 від 14.09.2021 року, згідно якого ринкова вартість спірного транспортного засобу на момент розгляду справи становить - 286 347,32 грн. колегія суддів не приймає до уваги, оскільки не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від апелянта (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). 
Встановивши, що спірний транспортний засіб SUZUKI NEW SX4, державний номер НОМЕР_2 , є спільним майном, яке не може бути поділено в натурі, зареєстрований за відповідачем і знаходиться в його фактичному постійному користуванні та володінні з моменту його купівлі та відповідачем не надано доказів того, що він здійснював сплату частини вартості вказаного автомобіля на користь позивачки, колегія суддів вважає за необхідне при визначенні розміру компенсації врахувати вартість автомобіля на момент його придбання, а саме у розмірі - 485 000 грн., що підтверджується наявними у справ доказами (а. с. 85).
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вартість Ѕ частки автомобіля, яка складає згідно договору купівлі-продажу автомобіля №40142016СКП000029 - 242 500 (485 000 грн. : 2) грн., та про припинення права власності позивачки на Ѕ частку автомобіля після виплати визначеної компенсації.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є частково доведеними, а тому вона підлягає частковому задоволенню.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 2, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції в частині визначення компенсації вартості частки у спільній частковій власності не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції в цій частині порушено норми процесуального права, що призвело до не правильного вирішення справи в цій частині, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визначення компенсації вартості частки у спільній частковій власності підлягає зміні, за вищевказаного обґрунтування.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду одеської області від 30 червня 2021 року -змінити. 

Викласти абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:
«Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) компенсацію вартості Ѕ частини транспортного засобу - автомобіля марки «SUZUKI», модель - NEW SX, 2016 року випуску, сірого кольору, VIN НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_1 , що становить -242 500 (двісті сорок дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.».

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 06 червня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе