ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2022 року 
м. Київ
cправа №  925/1598/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Погребняка В.Я. - головуючий, Білоуса В.В., Васьковського О.В.,
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу
Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури,
на постанову Північного апеляційного господарського суду 
від 01.11.2021
у складі колегії суддів: Корсак В.А. (головуючий), Владимиренко С.В., Євсіков О.О.,
у справі за позовом
Державної екологічної інспекції Центрального округу
до Державного підприємства "Уманське лісове господарство"
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача  ОСОБА_1 
про стягнення 1  065  263,74 грн.
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог заявника
1. Державна екологічна інспекція Центрального округу (далі - позивач, Державна екологічна інспекція) звернулась до Господарського суду Черкаської області з позовом до Державного підприємства "Уманське лісове господарство" (далі - ДП "Уманське лісове господарство", відповідач) про стягнення 1  065  263,74 грн. шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок незаконної вирубки дерев та відшкодування судових витрат зі сплати судового збору на суму 15  978,96 грн.
1.1. В обґрунтування позовних вимог Державна екологічна інспекція посилається на те, що у період з 08 липня до 19 липня 2019 року нею проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів ДП "Уманське лісове господарство", на підставі якої складено акт, яким виявлено незаконну порубку лісу та пошкодження дерев до ступеня припинення росту не призначених до рубки при проведенні рубок лісу, що є порушенням абзацу 5 пункту 2 Порядку, затвердженого Постанови КМУ № 761 від 23.05.2007; пункту 3 Правил, затверджених Постановою КМУ  № 724 від 12.05.2007, пункту 42 Санітарних правил в лісах України. Згідно з розрахунком, проведеним Державною екологічною інспекцією Центрального округу розмір шкоди внаслідок незаконної вирубки дерев внаслідок становить 1  065  263,74 грн., які відповідач як постійний лісокористувач, зобов`язаний відшкодувати державі.
Розгляд справи місцевим судом та прийняте ним рішення
2. Рішенням від 08.04.2021 Господарський суд Черкаської області позов задовольнив; 
стягнув з ДП "Уманське лісове господарство" (ідентифікаційний код 00993389) 1  065  263,74 грн. збитків, зарахувавши їх на розрахунковий рахунок №33119331023375, УК у Тальнівському районі/Білашківської сільської ради;
стягнув з ДП "Уманське лісове господарство" (ідентифікаційний код 00993389) на користь Державної екологічної інспекції Центрального округу (ідентифікаційний код 42149108) 15  978,96 грн. судового збору (том 1, а. с. 208 - 217).
2.1. Місцевий суд зазначив, що предметом спору у цій справі є вимога державного органу, який є уповноваженим здійснювати контроль за дотриманням природоохоронного законодавства, про стягнення збитків заподіяних у результаті неналежного виконання відповідачем своїх функцій, як постійного лісокористувача.
2.2. Суд встановив, що ДП "Уманське лісове господарство" - підприємство створене з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів.
2.3. Також суд встановив, що за результатами планової перевірки було виявлено порушення вимог природоохоронного законодавства (незаконна вирубка та пошкодження дерев до ступеня припинення росту) на території Потаського лісництва та на території Монастирищенського лісництва (пошкодження дерев до ступеня припинення росту), які входять до складу відповідача. 
2.4. Суд критично оцінив доводи відповідача про те, що у Акті перевірки не встановлені особи, які безпосередньо здійснювали нанесення шкоди лісовим насадженням, оскільки цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.
2.5. Місцевий суд зауважив, що матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем факт незаконної порубки дерев; факт незабезпечення постійним лісокористувачем, відповідачем, охорони і збереження закріплених за ним лісів також встановлено актом перевірки додержання ДП "Уманське лісове господарство" вимог природоохоронного законодавства; у розрахунку, складеному за результатами перевірки, посадовими особами позивача встановлено розмір заподіяної шкоди внаслідок незаконної порубки дерев у розмірі 1 065 263, 74 грн.
З урахуванням положень частин першої, другої - четвертої статті 68, статті 69, 70 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", статті 16, частини першої статті 17, статей 19, 63, 64, 86, 90 Лісового кодексу України, статті 11 Цивільного кодексу України та з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди завданої внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 1  065  263,74 грн.
Розгляд справи в суді апеляційної інстанції та прийняте ним рішення 
3. Постановою від 01.11.2021 Північний апеляційний господарський суд апеляційну скаргу задовольнив; 
рішення Господарського суду Черкаської області від 08.04.2021 скасував та прийняв нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовив;
стягнув з Державної екологічної інспекції Центрального округу (ідентифікаційний код 42149108) на користь ДП "Уманське лісове господарство" (ідентифікаційний код 00993389) 23  968,44 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги (том 2, а. с. 117 - 151).
3.1. Суд апеляційної інстанції, дослідивши Акт за № 43/5/ПЛ-2019, зазначив, що його примірник отримано в.о. директора ДП "Уманське лісове господарство" - Гусак А.Ю. та зазначено дату отримання - 27.06.2019, натомість перевірку проведено у період з 08.07.2019 до 19.07.2019, тобто з наведеного вбачається, що Акт вручено за дванадцять днів до початку перевірки. При цьому, доказів того, що до акту вносились зміни чи виправлення матеріали справи не містять. Крім того, судом встановлено, що на місці підпису начальника відділу лісового господарства ДП "Уманське лісове господарство" та в.о. директора ДП "Уманське лісове господарство" наявні ідентичні підписи. 
3.2. Також судом встановлено, що у Акті відсутній детальний опис виявленого порушення, лише зафіксовано факт вирубки дерев та є посилання на загальну кількість пнів дубу, ясеню, берести. Разом з тим, у акті не зазначено їх розмір та яким приладом здійснено їх заміри, а також не встановлено винних осіб та дій чи бездіяльності відповідача, які б виразилися у неналежному здійсненні заходів з охорони та збереження лісу у формі бездіяльності та призвели до заподіяння шкоди.
З огляду на зазначене апеляційний суд дійшов висновку, що Акт № 43/5/ПЛ-2019 не може вважатись належним та достатнім доказом вини та протиправної поведінки відповідача.
3.3. Крім того, суд звернув увагу, що у приписі від 23.07.2019 № 47 не міститься відомостей про прийняття його до виконання з боку відповідача, а також відсутня інформація про те, чи було його направлено рекомендованим листом відповідачу, що не було враховано судом першої інстанції. При цьому, інших доказів на підтвердження правопорушення (протоколу огляду, складеного протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, постанови про накладення адміністративного стягнення , сплату штрафу тощо), за яке нараховано шкоду, позивач не подав. 
3.4. Апеляційний суд дійшов висновку, що здійснені позивачем розрахунки не можуть прийматись до уваги судом як належний та допустимий доказ в розумінні положень статей 74 - 79 Господарського процесуального України, оскільки позивачем подано недостовірні перелікові відомості щодо порубки дерев, які зокрема датовані у 2018 році, однак перевірка здійснена у період з 08.07.2019 до 19.07.2019, тобто відомості датовані за рік до перевірки, а також містять інші помилки (неповну кількість дерев, замість 58 вказаних у розрахунку, зафіксовано порубку тільки 48 дерев, а також подано інші відомості ніж ті які зазначені у самому розрахунку тощо).
3.5. Надані позивачем відомості щодо замірів пнів зрубаних дерев апеляційний суд оцінив критично з огляду на відсутність доказів відповідності застосованих вимірювальних засобів встановленим регламентом. При цьому, судом апеляційної інстанції відмовлено у задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи Свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки № 261 від 29.09.2019 та пояснення державного інспектора від 06.08.2021, оскільки, з урахуванням статті 269 Господарського процесуального України ясеню, позивач не зазначив поважних причин неподання такого доказу до суду першої інстанції, з цих підстав також не прийнято пояснення державного інспектора.
Таким чином, за результатом апеляційного перегляду даної справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при прийнятті оскарженого рішення мало місце неповне з`ясування та не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ
4. Заступник керівника Черкаської обласної прокуратури (далі - скаржник, прокурор) 12.01.2022 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 у справі № 925/1598/20 Господарського суду Черкаської області.
5. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 925/1598/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., судді - Білоус В.В., Васьковський О.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2022.
6. Ухвалою Верховного Суду від 14.02.2022 касаційну скаргу залишено без руху відповідно до положень статті 290 Господарського процесуального України (далі- ГПК України), надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.
7. Ухвалою від 30.05.2022 Верховний Суд задовольнив клопотання заступника керівника Черкаської обласної прокуратури про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження;
поновив заступнику керівника Черкаської обласної прокуратури строк на касаційне оскарження;
відкрив касаційне провадження у справі № 925/1598/20 за касаційною скаргою заступника керівника Черкаської обласної прокуратури та ухвалив здійснити перегляд постанови Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи;
витребував з Господарського суду Черкаської області та Північного апеляційного господарського суду матеріали справи № 925/1598/20 за позовом Державної екологічної інспекції Центрального округу до Державного підприємства "Уманське лісове господарство" про стягнення 1  065  263,74 грн.
7.1. Справа № 925/1598/20 надійшла до Верховного Суду 08.06.2022.
7.2. Суддя Васьковський О. В. перебував у відпустці з 01.08.2022 по 08.08.2022 та з 09.08.2022 по 11.08.2022 (підстава: наказ КГС ВС від 28.07.2022  № 61-кв);
8. Від ДП "Уманське лісове господарство" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому Директор державного підприємства просив касаційну скаргу прокуратури залишити без задоволення, постанову апеляційного суду без змін.
9. З урахуванням положень Закону України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (зі змінами), Указу Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" (від 22.05.2022 № 2263-IX), з урахуванням обставин, зазначених у п.п. 7 - 7.2. Верховний Суд розглянув справу № 925/1598/20 у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.
УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В КАСАЦІЙНОМУ СУДІ
Доводи скаржника
(Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури)
10. Скаржник зазначив, що апеляційним судом у справі № 925/1598/20 не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09.08.2021 у справі № 909/976/17. Так, скаржник зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність у акті № 43/5/ПЛ-2019 детального опису виявленого порушення та про те, що в ньому не зазначено розмір, яким приладом здійснювались заміри, не встановлено винних осіб та дій чи бездіяльності відповідача, оскільки в зазначеному Акті описано діаметр пнів, розмір шкоди та яким вимірювальним приладом здійснювалися заміри. 
10.1. Крім того, апеляційним судом не надано всебічної, повної та об`єктивної оцінки наявним в матеріалах справи Переліковим відомостям від 10.07.2019 з Розрахунком розміру шкоди, заподіяної лісу, внаслідок незаконної порубки дерев в обході № 9; від 09.07.2019 з Розрахунком розміру шкоди, заподіяної лісу, внаслідок незаконної порубки дерев в кварталі 145 виділ З Потаського лісництва ДП "Уманське лісове господарство"; від 09.07.2019 з Розрахунком розміру шкоди, заподіяної лісу, внаслідок незаконної порубки дерев в кварталі 145 виділ 6 Потаського лісництва ДП "Уманське лісове господарство"; від 18.07.2019 з Розрахунком розміру шкоди, заподіяної лісу, внаслідок незаконної порубки дерев в кварталі 145 виділ З Потаського лісництва ДП "Уманське лісове господарство". При цьому скаржник зауважив, що Північним апеляційним господарським судом не прийнято пояснення, які ним були витребувані, натомість зроблено помилковий висновок про те, що перелікові відомості складені за рік до перевірки.
10.2. З посиланням на частину другу статті 19, статтю 63, пункт 5 частини першої статті 64, пункт 5 частини другої статті 105, статтю 107 Лісового кодексу України, прокурор зазначив, що організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
11. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
12. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
13. З урахуванням повноважень касаційного суду відповідно до статті 300 ГПК України, Верховний Суд вважає прийнятною касаційну скаргу щодо доводів скаржника, зазначених в пунктах 10 - 10.2. описової частини цієї постанови.
А.2. Щодо застосування норм матеріального та процесуального права та мотивів прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги 
Щодо можливості подання прокурором касаційної скарги у цій справі
14. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
15. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F. W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, пункт 27).
16. Ураховуючи викладене, зважаючи на роль прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.
Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).
17. За змістом частини 3 статті 4, статті 53 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
18. Передумовою участі органів та осіб, передбачених статтею 53 ГПК України, в господарському процесі в будь-якій із п`яти форм є набуття ними господарського процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.
19. На відміну від осіб, які беруть участь у справі (позивач, відповідач, третя особа, представник), відповідні органи та особи повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю, тобто здатністю мати процесуальні права та обов`язки органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
20. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення у цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень. Необхідною умовою такої участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто особи, перелічені статтею 53 ГПК України, можуть звернутися до суду із позовною заявою або беруть участь в процесі лише у випадках, чітко встановлених законом.
20.1. В силу положень частин третьої-п`ятої статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
20.2. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
21. Крім того. положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".
22. Так, відповідно до абзацу 1 частини третьої та абзаців 1, 2 частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
23. Аналіз зазначених положень закону дає підстави для висновку, що прокурор має право звернутися до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах держави з позовом, в якому зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або з позовом в інтересах держави, зазначивши про відсутність у відповідного органу повноважень щодо звернення до господарського суду. При цьому у будь-якому разі наявність підстав для представництва інтересів держави має бути обґрунтована прокурором у позовній заяві відповідно до приписів наведених норм.
24. В силу положень частини шостої статті 23 зазначеного Закону під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження, зокрема, ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи.
25. Колегія суддів звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
25.1. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17).
26. Колегія суддів зауважує, що у цій справі прокурор не брав участі у судовому процесі під час розгляду справи в суді першої інстанції і апеляційному суді та подав касаційну скаргу на судове рішення в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру".
27. Як зазначалось вище, частиною третьою статті 53 ГПК України унормовано, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
27.1. Тобто, слід дійти висновку, що законодавцем чітко визначено, що прокурор може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті.
27.2. У цьому випадку касаційний суд приймає до уваги той факт, що вступ прокурора у справу за позовом іншої особи та ініціювання перегляду судових рішень у справі, розглянутій без його участі, є окремими процесуальними діями, які мають чітку, визначену процесуальним законодавством послідовність, у зв`язку з чим прокурор наділений повноваженнями на звернення до суду з касаційною скаргою.
28. Тому необхідною умовою розгляду касаційної скарги прокурора є дотримання прокурором вимог частини четвертої статті 53 ГПК України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" (Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 24.04.2019 у справі №911/1292/18).
29. З наданих прокурором в обґрунтування звернення з касаційною скаргою документів вбачається таке.
30. Черкаською обласною прокуратурою встановлено, що Державна екологічна інспекція Центрального округу (далі - Інспекція) звернулась до Господарського суду Черкаської області суду з позовом до ДП "Уманське лісове господарство" про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, внаслідок незаконної порубки дерев на суму 1  065 263, 74 грн.
30.1. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 08.04.2021 у справі № 925/1598/20 позов Інспекції задоволено повністю. Разом з тим, Північним апеляційним господарським судом 01.11.2021 рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.
30.2. При цьому, прокуратурою встановлено, що касаційна скарга в межах визначеного законодавцем процесуального строку Державною екологічною інспекцією Центрального округу не подавалась, що дає підстави для висновку про неналежне здійснення захисту суб`єктом владних повноважень, оскільки Інспекцією були вчинені дії з метою захисту інтересів держави, однак не використано в повній мірі передбачені процесуальним законодавством способи захисту.
31. Системний аналіз функцій, прав та обов`язків, передбачених Положенням про Державну екологічну інспекцію Центрального округу, дає підстави для висновку, що зазначена Інспекція є міжрегіональним територіальним органом Держекоінспекції, до компетенції якої входить здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів, зокрема щодо: 
- пошкодження дерев і чагарників, знищення або пошкодження лісових культур, сіянців або саджанців у лісових розплідниках і на плантаціях, природного підросту та самосіву на землях, призначених під відновлення лісу, законності вирубування;
- повноти та законності здійснених заходів щодо відтворення лісів, зокрема цінними та рідкісними породами дерев, породами, притаманними відповідному регіону, та повноти заходів з догляду за лісовими культурами на землях, призначених під відновлення лісу;
- раціонального та невиснажливого використання лісових ресурсів;
- добування продуктів лісу та використання лісових ресурсів;
- здійснення комплексу необхідних заходів захисту для забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу, застосування пестицидів і агрохімікатів у лісовому господарстві та лісах;
- використання полезахисних лісосмуг, водоохоронних і захисних лісових насаджень;
- заготівлі деревини в порядку рубок головного користування та здійснення лісогосподарських заходів;
- експлуатації нових і реконструйованих підприємств, цехів, агрегатів, транспортних шляхів, магістральних трубопроводів, комунальних та інших об`єктів, не забезпечених обладнанням, що запобігає шкідливому впливу на стан і відтворення лісів;
- збереження корисної для лісу фауни.
32. В силу приписів частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, за визначених зазначеною нормою умов, наділені правом подати касаційну скаргу на рішення суду апеляційної інстанції.
33. З матеріалів справи вбачається, що прокуратурою з метою з`ясування обставин у справі № 925/1598/20 було направлено до Державної екологічної інспекції Центрального округу лист від 24.12.2021 у справі № 12-179вих-21, на який Інспекцією надано відповідь 14.01.2022 №1347-22.
Отже, Державна екологічна інспекція обізнана про наявність судового рішення апеляційної інстанції, однак в подальшому дій щодо його оскарження в межах наданих процесуальним законодавством строку не здійснила.
34. Також з наданих прокурором доказів на підтвердження дотримання вимог частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", надано лист від 12.01.2022 №12-13вих-22, яким Черкаська обласна прокуратура повідомила Державну екологічну інспекцію Центрального округу про намір оскаржити в касаційному порядку постанову апеляційного суду від 01.11.2021.
35. Тобто, у цьому випадку прокурор подає касаційну скаргу як орган, якому законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (стаття 53 ГПК України), зокрема, держави як особи, інтерес якої є порушеним і яка наділена правом на подання касаційної скарги на рішення суду апеляційної інстанції (статті 287 ГПК України).
З огляду на зазначене, Верховний Суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав для здійснення представництва прокурором інтересів Державної екологічної інспекції Центрального округу та подання від зазначеного державного органу касаційної скарги, оскільки Державна екологічна інспекція, за наявності процесуального права на подання касаційної скарги, передбаченого положеннями статті 287 ГПК Україна, не скористалась зазначеним правом в межах строку на касаційне оскарження, визначеного положеннями статті 288 ГПК України, що дає підстави для висновку про неналежний захист державного інтересу зазначеною Інспекцією.
36. При цьому, Верховний Суд вважає обґрунтованими доводи Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури про те, що Державна екологічна інспекція Центрального округу є в цьому випадку суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено повноваження щодо здійснення необхідного захисту інтересів держави, тому бездіяльність та невиконання покладених на інспекцію обов`язків відповідно до статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" не лише підтверджує наявність виключного випадку щодо представництва прокурором інтересів держави в суді у спірних правовідносинах, але й зобов`язує органи прокуратури здійснити відповідне представництво.
Щодо суті касаційної скарги 
37. Предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача шкоди, заподіяної лісу та об`єктам природно-заповідного фонду внаслідок порушення норм лісового та природоохоронного законодавства.
38. Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), з аналізу якої вбачається, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина 2 статті 1166 ЦК України).
38.1. Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести такі елементи: 1. неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії. 2. наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). 3. причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювач шкоди. 4. вина особи, що завдала шкоду.
38.2. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
39. Статтею 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.
40. Частиною другою статті 19 Лісового кодексу України (далі - ЛК України) визначено, що обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.
41. Системний аналіз положень статті 86, пункту 5 частини другої статті 105, статті 107 ЛК України дає підстави для висновку про те, що у випадку порушення вимог щодо організації охорони і захисту лісів, відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, а також передбачено, що підприємства, установи, організації зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
42. Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.
Отже, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. При цьому, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами. 
43. З матеріалів справи вбачається, що, задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що позивачем доведено обставини щодо порушення відповідачем абзацу 5 пункту 2 Порядку, затвердженого Постанови КМУ № 761 від 23.05.2007; пункту 3 Правил, затверджених Постановою КМУ № 724 від 12.05.2007, пункту 42 Санітарних правил в лісах України, внаслідок чого державі було заподіяно шкоду у розмірі 1  065  263,74 грн., які відповідач як постійний лісокористувач зобов`язаний відшкодувати.
44. Разом з тим, скасовуючи рішення місцевого суду, апеляційний суд виходив з того, що обставини заподіяння шкоди державі у розмірі 1  065  263,74. грн не доведено в порядку, передбаченому положеннями статей 74, 76-77 ГПК України, належними та допустимими доказами.
45. Верховний Суд вважає обґрунтованими висновки апеляційного суду, а касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.
46. Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
48. Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
49. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
50. Позивач як особа, яка вважає, що її право порушено самостійно визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи, покладений на господарський суд.
51. З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження власних доводів та в обґрунтування позовних вимог надав суду акт, складений за результатом проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів № 43/5/ПЛ-2019, припис Державної екологічної інспекції Центрального округу від 23.07.2019 №47, розрахунок розміру завданої шкоди та претензію № 94/07-17.
52. Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
53. Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
54. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
55. У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
56. З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
57. Частинами першою, другою, четвертою статті 269 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї; не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
58. Отже, чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.
59. Верховний Суд звертає увагу, що форма акта, який повинен бути складений за результатом проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів є уніфікованою, та, на момент складання наданого позивачем акта у цій справі була затверджена наказом Міністерства екології та природних ресурсів України № 303 від 09.08.2017 (який діяв на момент складення такого акта позивачем).
60. При цьому, надаючи оцінку Акту № 43/5/ПЛ-2019, апеляційним судом встановлено, невідповідність дати отримання примірника акта в.о. директора ДП  "Уманське лісове господарство" та періоду вчинення перевірки, оскільки зазначені у акті дати дають підставу для висновку про те, що Акт вручено за дванадцять днів до початку перевірки. Також апеляційним судом встановлено, що на місці підпису начальника відділу лісового господарства ДП "Уманське лісове господарство" та в.о. директора ДП "Уманське лісове господарство" наявні ідентичні підписи. Також суд зауважив, що у Акті відсутній детальний опис виявленого порушення, не зазначено їх розмір та яким приладом здійснено їх заміри, а також не встановлено винних осіб та дій чи бездіяльності відповідача, які б виразилися у неналежному здійсненні заходів з охорони та збереження лісу у формі бездіяльності та призвели до заподіяння шкоди.
З огляду на зазначене апеляційний суд дійшов висновку, що Акт № 43/5/ПЛ-2019 не може вважатись належним та достатнім доказом вини та протиправної поведінки відповідача.
61. Надаючи оцінку припису від 23.07.2019 № 47, апеляційний суд зауважив, що у зазначеному документі не міститься відомостей про прийняття його до виконання з боку відповідача, а також відсутня інформація про те, чи було його направлено рекомендованим листом відповідачу, що не було враховано судом першої інстанції. 
62. Крім того, надаючи оцінку здійсненим позивачем розрахункам, апеляційний суд дійшов висновку, що такі розрахунки не можуть прийматись до уваги судом як належний та допустимий доказ в розумінні положень статей 74-79 ГПК України, оскільки позивачем подано перелікові відомості щодо порубки дерев, датовані у 2018 році, тобто відомості датовані за рік до перевірки, а також містять інші помилки (неповну кількість дерев, замість 58 вказаних у розрахунку, зафіксовано порубку тільки 48 дерев, а також подано інші відомості ніж ті, які зазначені у самому розрахунку тощо).
63. При цьому, з матеріалів справи не вбачається наявність інших доказів (протоколу огляду, складеного протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, постанови про накладення адміністративного стягнення, сплату штрафу тощо), які б підтверджували доводи скаржника та спростовували висновки апеляційного суду.
З огляду на встановлені апеляційним судом обставини та з урахуванням положень статті 300 ГПК України, Верховний Суд вважає доводи скаржника, викладені у пунктах 10 - 10.1. такими, що не можуть бути прийнятими та не розглядаються судом, оскільки зводяться до оцінки та додаткової перевірки доказів, а також спрямовані на вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, що не входить у межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
64. Верховний Суд також вважає передчасними доводи скаржника про те, що у цій справі апеляційним судом не враховано правовий висновок Верховного суду, викладений у  постанові від 09.08.2021 у справі № 909/976/17. 
64.1. Аналіз змісту зазначеної постанови Верховного Суду підтверджує те, що такі висновки є нерелевантними до правовідносин у цій справі, оскільки у зазначеній справі скаржником ставилось питання щодо неналежності акта № 361 позапланової перевірки від 28.10.1016 як доказу, який доводить наявність встановленого судами в діях відповідача складу правопорушення.
64.2. Разом з тим, у цій справі, з огляду на аналіз наданих позивачем доказів у сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що наявні у таких доказах помилки спростовують доводи позивача про можливість визначити точний розмір завданої шкоди відповідно до наявних у матеріалах справи перелікових відомостей, про правильність фіксації вчиненого порушення закону у акті відповідно до встановлених законодавцем правил, а також про належність повідомлення відповідача приписом про заподіяння такої шкоди.
65. Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є компетенцією виключно національних судів першої та апеляційної інстанцій. Проте зважаючи на прецедентну практику ЄСПЛ, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
65.1. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ "Олюджіч проти Хорватії"). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах "Мала проти України", "Богатова проти України").
65.2. Згідно з практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. (див. рішення ЄСПЛ Суду у справі у справах "Мала проти України"). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення ЄСПЛ у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").
65.3. Аналізуючи прийняту апеляційним судом постанову крізь призму зазначеної практики ЄСПЛ, Верховний Суд зазначає про мотивоване прийняття постанови від 01.11.2021 апеляційним судом з дотриманням норм процесуального права, а саме статей 13, 86, 269, частини п`ятої статті 236 ГПК України щодо повного та всебічного дослідження обставин, доказів та аргументів сторін, що мають значення для правильного розгляду позову у цій справі. При цьому, доводи скаржника не спростовують висновків, зазначених апеляційним судом та не підтверджують наявність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду апеляційної інстанції.
Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
66. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
67. Відповідно до положень статті 309 ГПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
68. З огляду на зазначене та відсутність порушень норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішень апеляційним судом, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури та залишення без змін постанови апеляційного суду. 
В. Судові витрати 
69. У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд залишаються за скаржником.
На підставі викладеного та керуючись статтями 301, 308, 309, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 у справі №925/1598/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                В.Я. Погребняк

Судді                                                                                          В.В. Білоус 

                                                                                          О.В. Васьковський