ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 826/3113/17
адміністративне провадження № К/9901/64540/18  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стрелець Т.Г.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Тацій Л.В., 

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу              № 826/3113/17
за позовом Міністерства екології та природних ресурсів України до Державної регуляторної служби України, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сігмас Еколоджі" про визнання протиправним та скасування розпорядження, провадження у якій відкрито 
за касаційною скаргою Міністерства екології та природних ресурсів України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2018 року (колегія суддів у складі головуючого судді - Арсірія Р.О., суддів: Кузьменка В.А., Огурцова О.П.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року (колегія суддів у складі головуючого судді - Літвіної Н.М., суддів: Федотова І.В., Сорочка Є.О.)   

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          У березні 2017 року Міністерство екології та природних ресурсів України звернулося до суду з позовом до Державної регуляторної служби України, в якому просило скасувати розпорядження відповідача від 27 січня 2017 №14 про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування, видане за результатом розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігмас Еколоджі» від 05 грудня 2016.
2.          Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуване розпорядження прийняте з порушенням Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13 липня 2016 №466 та Положення про Державну регуляторну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Україні від 24 грудня 2014 №724о.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3.          Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2018 року, залишеним без змін  постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
4.          Рішення судів  мотивовані тим, що позивачем не доведено належними доказами правомірність анулювання ліцензії на право провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами ТОВ "Сігма Еколоджі" на підставі п. 5 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності".
Суди також зазначили, що оскаржуване розпорядження не порушує права та охоронюваних законом інтереси позивача, оскільки лише зобов`язує його усунути порушення вимог законодавства у сфері ліцензування та не скасовує наказ Мінприроди від 21 жовтня 2016 року № 384 "Про видачу, переоформлення, відмову у видачі та анулювання ліцензій".
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5.          Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями, Міністерство екології та природних ресурсів України звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити по справі нове рішення. Позовні вимоги задоовльнити повністю.
6.           Касаційна скарга мотивована тим, що резолютивна частина оскарженого розпорядження Державної регуляторної служби суперечить ч. 11 ст. 5 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та п. 5 Регламенту Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та Державної регуляторної служби України від 14 липня 2015 № 783/40. 
Касатор вказує, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про відповідність оскаржуваного розпорядження вимогам Положення Про Державну регуляторну службу України. Зазначає, що повноваження Експертно-апеляційної ради регулюються Регламентом, а не Положенням Про державну регуляторну службу. На думку касатора, цим обставинам судами попередніх інстанцій не було надано належну правову оцінку.
7.          Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 жовтня 2018 року, сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Анцупової Т. О., суддів Стародуба О.П., Кравчука В.М.
8.          Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження за скаргою позивача  на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року.
9.          На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду від 25 червня 2019 року, у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Анцупової Т.О., було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, внаслідок якого для розгляду касаційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючої судді - Стрелець Т.Г., суддів: Стеценка С.Г., Тацій Л.В.
10.          Відповідач та третя особа надали відзиви на касаційну скаргу, в яких просили залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ
11.           ТОВ «Сігмас Еколоджі» є юридичною особою, яка отримала ліцензію на здійснення господарської діяльності на операції у сфері поводження з небезпечними відходами (збирання, перевезення, зберігання) серія АГ № 594663.
12.          21 грудня 2012 року дана ліцензія переоформлена на аналогічну за строком дії та видом господарської діяльності ліцензію серії АД № 075672.
13.          На підставі наказу Міністерства екології та природних ресурсів № 99 від 15 березня 2016 року ліцензія визнана недійсною в зв`язку з переоформленням на аналогічну за видом господарської діяльності безстрокову ліцензію.
14.          На підставі наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 20 вересня 2016 року № 345 «Про затвердження Плану-графіку планових перевірок додержання ліцензіатами ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами на IV квартал 2016» та посвідчення (направлення) на право проведення перевірки від 07 жовтня 2016 року № 08/16 у період з 10 по 13 жовтня 2016 року проведено планову перевірку з дотримання ТОВ «Сігмас Еколоджі» ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами.
15.          Під час проведення планової перевірки виявлено ряд порушень Ліцензійних умов, що були зафіксовані в акті планової перевірки додержання ТОВ «Сігмас Еколоджі» Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами від 13 жовтня 2016 року № 608/16.
16.          18 жовтня 2016 року Мінприроди видало Розпорядження про усунення порушень Ліцензійних умов №5/3-7/9788-16, яким вирішено ТОВ «Сігмас Еколоджі» у термін до 24 жовтня 2016 року усунути виявлені порушення Ліцензійних умов та подати в письмовій формі до Мінприроди інформацію про їх усунення.
17.          На підставі посвідчення (направлення) на право проведення перевірки від 01 грудня 2016 року № 23/16 посадовими особами Міністерства екології та природних ресурсів України здійснено позапланову перевірку ТОВ «Сігмас Еколоджі» з метою перевірки виконання розпорядження Мінприроди про усунення порушень вимог Ліцензійних умов.
18.          Під час перевірки встановлено, що в порушення пункту 1 вищезазначеного розпорядження ТОВ «Сігмас Еколоджі» не надано інформації щодо наявності щорічного уточнення даних до реєстраційної карти об`єкту утворення, оброблення та утилізації відходів.
19.          За результатами здійсненого заходу складено акт позапланової перевірки від 04 листопада 2016 року № 23/16.
20.          На підставі акту позапланової перевірки Мінприроди видало наказ від 11 грудня 2016 року № 422, пунктом 2 якого анулювало ліцензію ТОВ «Сігмас Еколоджі» на право провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами.
21.          Не погоджуючись з наказом Мінприроди від 11 листопада 2016 року № 422 в частині анулювання ліцензії товариства на операції у сфері поводження з небезпечними відходами, ТОВ «Сігмас Еколоджі» 05 грудня 2016 року подало скаргу до Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при Державній регуляторній службі України.
22.          26 січня 2017 року на черговому засіданні Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при ДРС розглянуто скаргу ТОВ «Сігмас Еколоджі» від 05 грудня 2016 року № 131 та за результатом розгляду прийнято рішення № 4.6 (протокол № 01-17), згідно з яким  зобов`язано Міністерство екології та природних ресурсів України усунути порушення вимог законів України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», вкзааних у цьому рішенні, шляхом скасування наказу від 11 листопада 2016 року № 422 в частині анулювання ліцензії ТОВ «Сігмас Еколодж» на операції у сфері поводження з небезпечними відходами.
23.          З урахуванням Рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при Державній регуляторній службі України від 26 січня 2017 року №4.6, Державна регуляторна служба 27 січня 2017 року видала розпорядження № 14 «Про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування», яким аналогічно до вищевказаного рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при ДРС, зокрема, зобов`язано Міністерство екології та природних ресурсів України:
1) усунути порушення вимог вказаних вище законів України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та «;Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», скасувавши наказ від 11 листопада 2016 року М 422 в частині анулювання ліцензії ТОВ «Сігмас Еколоджі» на операції у сфері поводження з небезпечними відходами;
2) повідомити Державну регуляторну службу України про виконання цього розпорядження.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
24.           Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
25.          Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
26.          8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
27.          За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
28.          За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.
29.          Аналізуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів Верховного Суду дійшла наступних висновків. 
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України [далі - КАС України]).
Спором адміністративної юрисдикції у розумінні пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.
Отже, за змістом наведених норм до адміністративного суду за зверненням суб`єкта владних повноважень може бути подано позов лише у випадку спору між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також коли право звернення до суду з позовом до іншого суб`єкту владних повноважень надано такому суб`єкту законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (провадження № 12-245гс18) сформульовано правову позицію згідно з якою поведінка органів, через які діє держава у цивільних або адміністративних відносинах, розглядається як поведінка держави у цивільних або адміністративних відносинах. Отже, як у цивільних, так і в адміністративних відносинах органи, через які діє держава, не мають власних прав і обов`язків, але наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних відносинах. Держава в особі відповідних органів може брати участь в судових процесах, в тому числі в якості позивача, за правилами цивільного, господарського або адміністративного судочинства, виходячи, в першу чергу, із суті правовідносин та з урахуванням, зокрема, суб`єктного складу сторін та інших чинників, які можуть впливати на визначення юрисдикції судів.
За загальним правилом один орган державної влади не може звертатися з позовом до іншого органу, бо це означатиме позов держави до неї самої.
Винятком є компетенційний спір. Втім, хоча формально цей спір вирішується у позовному провадженні, по суті це не є спором про право. Натомість у такому судовому процесі суд дає тлумачення законодавства, роз`яснюючи межі компетенції органів.
При цьому, під компетенційним спором слід розуміти спір між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі - делегованих повноважень. Особливість судового розгляду компетенційних спорів зумовлена необхідністю вирішення питання про те, чи належним чином реалізована компетенція відповідача та чи не порушена при реалізації повноважень відповідача компетенція позивача.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з прийняттям Державною регуляторною службою України розпорядження № 14 «Про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування», яким зобов`язано Міністерство екології та природних ресурсів України усунути порушення вимог законів України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», скасувавши наказ від 11 листопада 2016 року М 422 в частині анулювання ліцензії ТОВ «Сігмас Еколоджі» на операції у сфері поводження з небезпечними відходами.
Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство екології та природних ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 року №32 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Положення № 32), Міністерство екології та природних ресурсів України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2015 року № 609 затверджено перелік органів ліцензування, відповідно до якого Міністерство екології та природних ресурсів України є органом ліцензування у сфері господарської діяльності щодо виробництва особливо небезпечних хімічних речовин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, поводження з небезпечними відходами.
Так, одним із повноважень Міністерства екології та природних ресурсів України, визначених підпунктом 7 пункту 4 Положення № 32, є проведення ліцензування на провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами, виробництва особливо небезпечних хімічних речовин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та здійснення контролю за додержанням суб`єктами господарювання ліцензійних умов.
При цьому, відповідно до пункту 1 Положення про Державну регуляторну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2014 року № 724, Державна регуляторна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності. Державна регуляторна служба України є спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності. У пункті 3 вказаного Положення визначено, що на Державну регуляторну службу України покладається ряд завдань, одним із яких є здійснює нагляду за дотриманням органами ліцензування законодавства у сфері ліцензування та надання роз`яснення щодо його застосування.
Відповідно до статті 91 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності, серед іншого, належить: проведення в установленому Кабінетом Міністрів України порядку перевірок додержання органами державного нагляду (контролю) вимог цього Закону в частині здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Статтею 21 цього Закону установлено, що суб`єкт господарювання має право звернутися до відповідного центрального органу виконавчої влади або до суду щодо оскарження рішень органів державного нагляду (контролю). У разі надходження такого звернення суб`єкта господарювання відповідний центральний орган виконавчої влади зобов`язаний розглянути його в установленому законом порядку.
Частиною першою та другою статті 4 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що спеціально уповноважений орган з питань ліцензування, крім іншого, здійснює нагляд за додержанням органами державної влади, державними колегіальними органами законодавства у сфері ліцензування; видає розпорядження про усунення порушення законодавства у сфері ліцензування та розпорядження про відхилення або задоволення апеляцій чи скарг з урахуванням рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування; порушує питання щодо відповідальності посадових осіб органів ліцензування, які прийняли рішення, скасоване на підставі рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування.
Розпорядження спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування, прийняті в межах його повноважень, є обов`язковими до виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, юридичними особами всіх форм власності, а також фізичними особами - підприємцями.
Згідно із частиною першою статті 19 зазначеного Закону державний нагляд за додержанням органами державної влади чи державними колегіальними органами вимог законодавства у сфері ліцензування здійснює спеціально уповноважений орган з питань ліцензування шляхом проведення планових та позапланових перевірок у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за поданням спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування.
Зі змісту вказаних норм вбачається, що Державна регуляторна служба України та Міністерство екології та природних ресурсів України є органами державної влади, діяльність яких, зокрема, полягає у здійсненні виключних функцій контролю (нагляду) у сфері здійснення ліцензійної діяльності. 
При цьому, позивач здійснює функції контролю за додержанням ліцензіатами вимог ліцензійних умов.
Натомість до виключних повноважень відповідача належить  здійснення контролю (державного нагляду) за дотриманням Міністерством екології та природних ресурсів України як органом ліцензування господарської діяльності законодавства у сфері ліцензування.
Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що спір у цій справі не відноситься до компетенційних, оскільки у цьому випадку не йдеться про спір про розмежування компетенції між Міністерством екології та природних ресурсів України та Державною регуляторною службою України. 
Фактично, позивач звертається з вимогою скасувати рішення суб`єкта владних повноважень, якому, відповідно до Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», він підзвітний і підконтрольний. Спірне рішення прийняте за результатами державного нагляду щодо реалізації Міністерством екології та природних ресурсів України як органом ліцензування своїх повноважень. 
Як свідчать матеріали справи, Міністерство екології та природних ресурсів України обґрунтувало своє право на звернення до суду з цим позовом необхідністю реалізації повноваження щодо здійснення контролю за додержанням суб`єктами господарювання ліцензійних умов при провадженні господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами, та захистом публічного інтересу у сфері охорони навколишнього природного середовища та екологічної безпеки.
Статтею 28 Закону України від 17 березня 2011 року № 3166-VI «Про центральні органи виконавчої влади» закріплено право міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів звертатися до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Водночас згідно зі статтею 21 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» право судового оскарження рішень органів державного нагляду (контролю) надано лише суб`єкту господарювання.
Зважаючи на те, що право Міністерства екології та природних ресурсів України на звернення до адміністративного суду з позовними вимогами про скасування розпорядження Державної регуляторної служби України не закріплені у жодному нормативно-правовому акті, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність у Міністерства екології та природних ресурсів України права на звернення до суду з даним позовом.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі №826/3115/17 та постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 826/6228/17.
30.          Колегія суддів наголошує, що підставою для звернення позивача до суду у цій справі є не наявність суперечень в законодавстві  з приводу компетенції сторін у справі щодо реалізації ними делегованих державою функцій у сфері ліцензування видів господарської діяльності, а незгода позивача з рішенням відповідача прийнятого у формі розпорядження від 27 січня 2017 року № 14 «Про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування».
Отже позивач просить суд скасувати розпорядження, винесення якого входить саме до компетенції відповідача, та ставить під сумнів його правомірність в розрізі чинного на момент його прийняття законодавства, що в свою чергу зовсім не відповідає суті спору з приводу реалізації компетенції суб`єктів владних повноважень у цій сфері діяльності.
При цьому, вирішуючи питання про застосування процесуальних наслідків звернення до суду суб`єкта влади, який не наділений повноваженнями на звернення з поданою ним позовною заявою, поняття «спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як таке, що стосується не лише спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а й спорів, що взагалі не підлягають судовому розгляду.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.03.2018 р. у справі № 800/414/17.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що спір у цій адміністративній справі не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, що зумовлює процесуальні наслідки у вигляді закриття провадження у справі.
31.           Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
32.          На підставі пункту 5 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині.
33.          За правилами частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.
34.          Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій розглянули спір, який  не підлягає судовому розгляду, чим допустили порушення норм процесуального права, колегія суддів КАС ВС дійшла висновку про скасування оскаржуваних судових рішень із закриттям провадження у справі.
35.          Керуючись статтями 238, 341, 349, 354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Міністерства екології та природних ресурсів України - задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року у справі № 826/3113/17 - скасувати.
Провадження у справі за позовом Міністерства екології та природних ресурсів України до Державної регуляторної служби України, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сігмас Еколоджі" про визнання протиправним та скасування розпорядження - закрити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                       Т.Г.Стрелець          
Судді                                                                                           С.Г. Стеценко
                                                                                          Л.В. Тацій