ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/1352/20                                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Добрянська Я.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2022 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача:                                                                                                                            Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                                                                     Костюк Л.О., Пилипенко О.Є., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить:
-  визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до  Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  та  постанови КМУ від 25.12.2013р. № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»;
-  скасувати рішення Міністерства оборони України від 10.09.2018 у формі затвердження Міністром оборони 10.09.2018 протоколу Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.09.2018р. № 92 у частині відмови в призначенні одноразової    грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;
-  зобов`язати Міністерство оборони України призначити одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби за призовом на особливий період, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення ІІ групи інвалідності (23.12.15);
-  визнати протиправними дії Міністерства оборони України у частині не віднесення військової служби ОСОБА_1 за кордоном у колишній Демократичній Республіці Афганістан у період з 11.11.1987 по 16.08.1988 до військової служби за призовом на особливий період.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 липня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.  
ОСОБА_1 подав до Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема не враховано, що позивач на момент звернення до Комісії із заявою про призначення одноразової грошової допомоги не є військовослужбовцем, а є особою, яку звільнено з військової служби та встановлено інвалідність, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, після звільнення.
Окрім іншого позивач вказує, що судом першої інстанції порушено принцип правової визначеності, не враховано судової практики ЄСПЧ та існуючої практики Верховного Суду з розгляду аналогічних спорів.  
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 13 травня 2022 року. 
Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами в порядку письмового провадження.   
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що ОСОБА_1 з 15.05.1987 по 31.03.1989 проходив військову службу, зокрема, в період з 11.11.1987 по 16.08.1988 брав участь у бойових діях в Демократичній Республіці Афганістан, що підтверджується копією військового квитка НОМЕР_1 та копією довідки Макарівського районного військового комісаріату від 05.01.2016р. № 1 (а.с. 15, 62-66).
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення від 02.03.2012 серії НОМЕР_2 , виданого Макарівським районним військовим комісаріатом, та інвалідом другої групи, що підтверджується копією посвідчення від 25.12.2015 серія НОМЕР_3 , виданого Управлінням соціального захисту населення Макарівської районної державної адміністрації (а.с. 21, 22).
Відповідно до висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 05.10.2015 №1879/ж описані у висновку рубці є наслідком загоєння ран, які могли утворитись внаслідок вогнепальних (осколкових) поранень, отриманих у 1988 році (а.с. 16).
З 25.12.2015 позивачу встановлена ІI група інвалідності, причиною інвалідності є поранення, пов`язані  з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія АВ № 0198249 (а.с. 13).
Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ № 0198249 від 24.12.2015 позивачу встановлено II групу інвалідності, причина інвалідності – поранення, пов`язані  з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Інвалідність встановлена з 23.12.2015 (а.с. 13).
Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 від 06.10.2015 №2669 вбачається, що множинні вогнепальні осколкові поранення голови, шиї, лівої ноги (контузія головного мозку - 1988) - поранення (контузія) та захворювання так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії (а.с. 14).
Позивач 05.01.2016 звернувся до Макарівського районного військового комісаріату з заявою, до якої додав необхідні документи, та просив вирішити питання про призначення йому одноразової грошової допомоги відповідно до  статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  у зв`язку з встановленням йому інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.01.2016 № 2/5/83 заява позивача з доданими документами направлена до Директора Департаменту фінансів МОУ. Також, у листі зазначено, що відповідно до п. 13 Порядку № 975 подається висновок щодо можливості виплати позивачу одноразової грошової допомоги, зокрема, зазначено, що командування вважає, що ОСОБА_1 має право на отримання зазначено грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності (а.с. 11).
За результатами розгляду поданих документів комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби прийнято рішення про повернення на доопрацювання документів позивача, з посиланням на відсутність документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язано з вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, як це передбачено п. 11 Порядку КМУ від 25.12.2015р. № 95, що підтверджується витягом з протоколу засідання комісії від 20.05.2016р. № 36 (а.с. 30).
Позивач, вважаючи, що відповідачем протиправно повернуто його документи для призначення одноразової грошової допомоги на доопрацювання, звернувся до суду. За результатами розгляду рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.042019 у справі № 826/2410/17 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано неправомірними дії Міністерства оборони України щодо повернення на доопрацювання заяви ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності II групи, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, скасовано рішення Міністерства оборони України від 20.05.2016 року №36, постановлене у формі протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби в частині повернення на доопрацювання документів на ім`я ОСОБА_1 на адресу Київського ОВК, зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2018 у справі №826/2410/17 апеляційну скаргу Міністерства оборони України задоволено частково,  змінено четвертий абзац резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2018 року, виклавши його в наступній редакції: «Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи та прийняти рішення». В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2018 року залишено без змін.
На виконання вищезазначеної постанови 07.09.2018 комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум розглянуто документи ОСОБА_1 та прийнято  рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, що оформлено витягом з протоколу № 92, який затверджено Міністром оборони України 10.09.2018.
Підставами для відмови слугували ті висновки, що позивачем подано документ, що свідчить про причини та обставини травми, який передбачено п. 11 Порядку №975,  а висновок спеціаліста з питань СМЕ від 05.010.2015 № 1879/ж, який складений зі слів заявника, та висновок ЦВЛК МОУ від 06.10.2015р. № 3669, які подано разом з іншими документами, не є документами, які свідчать    про обставини поранення. Висновок про причинний зв`язок травми, поранення, контузії складається на підставі документів, передбачених п. 21.7 та 21.8 Положення про ВЛЕ в ЗСУ, які не подано на розгляд комісії.
Не погодившись з такими висновками та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Оцінюючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами, колегія суддів зазначає, що відповідно до  статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених  Законом № 2011-ХІІ.
Положеннями пункту 1  статті 16 Закону №2011-XII  встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога), гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Підпунктом 4 пункту 2  статті 16 вказаного Закону  встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно з частиною першою  статті 23 Закону № 2011-XII  фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього  Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.
Відповідно до пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами.
Пунктом 13 Порядку № 975 передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в п. 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Пунктом 11 Порядку № 975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Подання зазначених у пункті 11 Порядку № 975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у  статті 16-4 Закону № 2011-XII  (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.
При цьому Порядок № 975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).
Водночас, подання до Міноборони відповідного рішення військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, яким встановлено, що отримані особою поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у пункті 11 Порядку № 975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.
Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №822/220/18, документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. Неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міноборони обов`язку щодо їх витребування.
У зазначеній справі, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що надані позивачем документи, на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: акт судово-медичного дослідження та протокол засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону, не містять відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції від 05 липня 2021 року у цій справі, колегія суддів бере до уваги правову позицію щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, викладену у постановах Верховного Суду, зокрема, від 04.03.2020 у справі №806/2879/18), від 31.07.2019 у справі №440/3614/18.
Зокрема, у зазначених постановах Верховний Суд зазначив, що на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва) можуть надаватися: акт судово-медичного дослідження та протокол засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону, які містять відомості про обставини поранення, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
У контексті спірних правовідносин та обставин цієї справи, колегія суддів звертає увагу, що рішення Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України та відповідний висновок експерта, на основі якого прийнято зазначене рішення, вказують лише на характер і давність тілесних ушкоджень, разом з тим, не містять відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Відтак, позивач не надав документ, який свідчить про причини та обставини поранення, при цьому рішення Центральної військово-лікарської комісії Міноборони не є достатнім документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання позивача. При цьому ж законодавство не покладає обов`язку на Міноборони щодо самостійного витребовування таких документів.
У підсумку колегія суддів приходить до висновку про те, що Міністерство оборони України відмовляючи позивачу в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги діяло у встановленому  законом  порядку, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Колегія суддів на відповідні доводи позивача також зазначає, що судом першої інстанції враховано ті обставини, що позивач є особою, звільненою з військової служби, інвалідність, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, встановлена йому після звільнення. Проте, такі обставини не впливають на обсяг та зміст документації, яку потрібно подати для вирішення питання щодо призначення одноразової грошової допомоги.
Також правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 23.09.2020 у справі 760/3142/17, на яку посилається позивач, не є релевантною для цієї справи, оскільки різниться за обставинами та стосується процесуальних аспектів розгляду. 
Отже, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та відповідні ним правовідносини, прийняв обґрунтоване рішення з урахуванням положень чинного законодавства, з яким погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Частиною другою  статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України  передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог частини першої  статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України  доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частинами першою та другою  статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України  належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Вимогами  статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України  передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою  статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2  статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.            
Оскільки колегія суддів доводи апеляційної скарги відхиляє, не змінює та не скасовує рішення суду першої інстанції, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.                    
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 липня 2021 року у справі №640/1352/20 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя - доповідач                                                                                                                                             О.М. Кузьмишина

Судді                                                                                                                                                                                        Л.О. Костюк

                                                                                                 О.Є. Пилипенко