ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року	Львів	Справа № 380/19996/21 пров. № А/857/5890/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Онишкевича Т.В.,
суддів                                                                      Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М., 

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції                                                            Братичак У.В., 
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Львів,
дата складення повного тексту рішення                               18 лютого 2022 року,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із позовом, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (далі - Спецпрокуратура) у непроведенні повного розрахунку вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку звільненому з військової служби у запас ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Спецпрокуратуру нарахувати та виплатити звільненому з військової служби у запас ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів та з врахуванням 23 календарних років служби з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати Спецпрокуратуру нарахувати та виплати звільненому з військової служби у запас ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за 247 днів з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року у справі № 380/19996/21 позов було задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Спецпрокуратури у непроведенні повного розрахунку вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 .
Зобов`язано Спецпрокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів та з врахуванням 16 календарних років служби, з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язати Спецпрокуратуру нарахувати та виплати ОСОБА_1 компенсацію за за 247 днів невикористаної відпустки з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що на момент звільнення позивача з військової служби він набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII), а тому така допомога має бути виплачена з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні позивачем заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях. 
Загальна вислуга років позивача саме у календарному обчисленні, яку необхідно враховувати при обрахунку спірної вихідної допомоги, становить 16 років 7 місяців 17 днів, з яких на посадах прокурорів лише 14 років 2 місяці 17 днів. Відтак, оскільки вихідна допомога при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення була виплачена позивачу за 16 років календарної служби, то позовні вимоги у частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу таку допомогу з врахуванням 23 календарних років служби задоволенню не підлягає.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Спецпрокуратури нарахувати та виплати ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за 247 днів з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, то  оскільки останні 24 місяці перед звільненням така винагорода нараховувалася і виплачувалася позивачеві щомісяця і підстави вважати її одноразовим видом грошового забезпечення відсутні. Відтак вказана складова також повинна включатися і до розрахунку грошової компенсації за невикористані 247 днів відпустки. 
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено Спецпрокуратурою, яка просила його скасувати у частині задоволення позову ОСОБА_1 та у задоволенні таких позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що винагорода за участь в АТО/ООС належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, який не враховується при обчисленні та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовців. Окрім того, така винагорода не відноситься видів грошового забезпечення, які враховуються під час здійснення розрахунку грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки. 
За таких обставин відсутні законні підстави для врахування позивачу винагороди за участь в АТО/ООС під час обрахунку вихідної допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні, а проведені з позивачем розрахунки є вірними та здійснені відповідно до вимог діючого законодавства.
Водночас апелянт зазначив, що розгляд справи безпідставно здійснювався за правилами спрощеного провадження, оскільки така категорія справ не може бути віднесена до справ незначної складності. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.
Наказом Міністра оборони України від 04 січня 2020 № 4 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас на підставі підпункту «г» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та  наказом військового прокурора об`єднаних сил № 66к від 22 січня 2020 року звільнено з 28 січня 2020 року з посади прокурора відділу участі прокурорів у суді та нагляду за виконанням судових рішень у кримінальному провадженні управління нагляду за додержанням законів, виконанням судових рішень у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності та з органів прокуратури, а також виключено зі списків особового складу військової прокуратури об`єднаних сил та усіх видів забезпечення. Цим же наказом вирішено виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 16 повних календарних років служби.
Відповідно до листа Військової прокуратури об`єднаних сил від 31 січня 2020 року № 14-40 вих-20  при звільненні позивачу було виплачено:
- одноразову грошову допомогу у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 16 повних календарних років служби згідно із статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 238 324,80 грн;
- грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки згідно із статтею 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 237 364,53 грн.
Листом Військової прокуратури об`єднаних сил від 28 січня 2020 року № 14-33 вих-20 ОСОБА_1 повідомлено, що:
- за період з лютого 2018 року по квітень 2018 року йому виплачувалася винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичної операції, інших заходах в умовах особливого періоду згідно з Порядком виплати військовослужбовцям військових прокуратур винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичної операції інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 06 червня 2016 року № 198;
- за період з травня 2018 року по січень 2020 року йому виплачувалася винагорода за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, згідно Порядку виплати військовослужбовцям військових прокуратур винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 26 липня 2018 року № 152.
Листом Військової прокуратури об`єднаних сил від 23 квітня 2020 року № 14-127 вих-20 позивача було повідомлено, що винагорода АТО не відноситься до жодного із видів грошового забезпечення, передбаченого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197.
Листом Спецпрокуратури від 22 березня 2021 року № 14/99 вих-21 ОСОБА_1 було відмовлено у здійсненні перерахунку грошового забезпечення із врахуванням винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій», постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських» від 20 січня 2016 року № 18 та Порядком виплати військовослужбовцям військових прокуратур винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 26 липня 2018 року № 152.
ОСОБА_1 не погодився із відмовою Спецпрокуратури у здійсненні перерахунку його грошового забезпечення та проведенні повного розрахунку при звільненні і звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається. 
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки висновку суду першої інстанції про необхідність врахування грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях при нарахуванні ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 247 днів відпустки та вихідної допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Таким чином, ключовим питанням, відповідь на яке дає можливість надати оцінку доводом скаржника та висновкам суду першої інстанції у цій частині, є питання чи має винагорода за безпосередню участь в АТО постійний характер та, відповідно, чи входить така винагорода до складу відповідного грошового забезпечення позивача.
Як передбачено пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року №24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій», в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.
Пунктом 4 розділу І Порядку та умов виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 02 лютого 2015 року № 49 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2015 року за № 135/26580 (надалі - Порядок № 49), передбачено, що виплата винагород та додаткових винагород здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження служби на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій), керівництва військових формувань та органів державної влади. Командирам (начальникам) військових частин (закладів, установ, організацій) - наказами вищих командирів (начальників, керівників).
Згідно з пунктом 6 розділу І Порядку № 49 виплата винагород військовослужбовцям здійснюється за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, визначених додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» від 31 січня 2015 року № 24.
Пунктом 1 розділу ІІ Порядку №49 передбачено, що військовослужбовцям (крім резервістів) у період мобілізації (у тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, у період проведення АТО за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою виплачується винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку виплати військовослужбовцям військових прокуратур винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 26 липня 2018 року № 152 (далі - Порядок №152) військовослужбовцям за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода в розмірі до 100 відсотків місячного грошового забезпечення у межах бюджетних призначень.
Винагорода виплачується пропорційно часу участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, який обраховується з дня фактичного початку участі у цих заходах до дня завершення такої участі, на підставі відповідних наказів керівників штабу антитерористичної операції, Об`єднаного оперативного штабу Збройних Сил України та інших оперативних штабів про включення (виключення) військовослужбовців до (зі) складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, забезпеченні їх проведення з метою виконання службових завдань (пункту 3 розділу ІІ Порядку №152).
Пунктом 4 розділу ІІ Порядку №152 передбачено, що у разі участі у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця розмір винагороди визначається пропорційно дням такої участі.
За час звільнення від виконання службових обов`язків, перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (крім випадків безперервного стаціонарного лікування після отриманих поранень (контузії, травми, каліцтва)), у щорічній основній, щорічній додатковій відпустках, відпустці за сімейними обставинами, відрядження за межі районів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи проведення антитерористичної операції, інших заходів в умовах особливого періоду виплата винагороди не здійснюється (пункт 5 розділу ІІ Порядку №152).
На підставі системного аналізу наведених правових норм суд апеляційної інстанції вважає, що винагорода за участь в антитерористичній операції є додатковою виплатою військовослужбовцям, яких залучено до участі у АТО/ООС. Виплата винагороди залежить від певних умов та лише в означений період, а також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні після отриманих у такий період поранень (контузії, травми, каліцтва). Така виплата не є постійною, має тимчасовий, а не систематичний характер, оскільки нараховується за існування певних особливих умов, а її розмір залежить як від днів участі в АТО/ООС,  так і від виконаних завдань, що визначається наказом командира, а тому не входить до складу грошового забезпечення, яке враховується при обчисленні грошової компенсації за невикористані днів відпустки та вихідної допомоги при звільненні з військової служби. 
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 266/2322/16-а, від 12 квітня 2021 року у справі №812/1478/16, від 15 червня 2022 року у справі №  420/5223/21, яка в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору.
Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підсумовуючи викладене, на переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкового задоволення частини позовних вимог. Відтак, рішення суду першої інстанції у цій частині слід скасувати та у задоволенні відповідних вимог ОСОБА_2  відмовити.
З урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції у повному обсязі та відповідно до приписів частин 1 та 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат немає.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил задовольнити. 

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року у справі № 380/19996/21 у частині задоволення позову ОСОБА_1 та у задоволенні таких його позовних вимог відмовити. 

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк