РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2022 року 
м. Рівне

Справа № 570/2879/21
Провадження № 22-ц/4815/546/22

Рівненський апеляційний суд:
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий : Боймиструк С.В.,
судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,
секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,
за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 06 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В :
В липні 2021 року представник ОСОБА_4 покликаючись на існування у відповідача перед позивачем заборгованості за договором позики від 03 липня 2017 року просив стягнути з ОСОБА_5  на користь позивача заборгованість в розмірі 10 900 доларів США та судові витрати в розмірі 12 984 грн. 42 коп. 

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 06 грудня 2021 року задоволено цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в рахунок погашення боргу за розпискою від 03 липня 2017 року в загальному розмірі 10 900 доларів США, з яких 10 000 доларів США - основний борг, 900 доларів США - 3% річних від простроченої суми.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судові витрати у виді сплаченого судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 987 грн. 92 коп.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 вважає, що воно є незаконним та необґрунтованим, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає про те, що місцевий суд передчасно та необґрунтовано відхилив заяву відповідача про застосування строків позовної давності. 
Стверджує, що розписка не містить умов отримання відповідачем в борг коштів від позивача та правова природа наданої розписки, якою обґрунтовуються підстави стягнення коштів, належним чином не розкрита.
Підтвердження відповідачем отримання грошових коштів від позивача не свідчить про існування між сторонами саме боргового зобов`язання.
Більше того, відповідач стверджував при наданні пояснень в суді першої інстанції, що позивачка отримала всі належні їй кошти по укладеній розписці, що належним чином не було досліджено судом першої інстанції.
Крім цього, суд першої інстанції стягнув з відповідача 900 доларів США – 3% річних від простроченої суми, хоча розписка від 03.07.2017 року містить застереження, що позика є безпроцентною.
Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у позовних вимогах ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 спростовує наведені апелянтом доводи, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з розписки, з тексту якої слідує, що ОСОБА_1 отримав грошові кошти в сумі 10000 доларів США (станом на 03.07.2017 року за офіційним курсом НБУ становить 260200 грн.) від ОСОБА_4 . Зобов`язався повернути ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 10000 доларів США не пізніше 03 липня 2018 року. Позика є безпроцентною.
Вказана розписка містить підпис ОСОБА_1 , дату та місце складення: 03 липня 2017 року, м. Рівне. Факт складання боргової розписки та отримання грошових коштів не заперечується відповідачем.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
З правової позиції, що висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц, вбачається, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним та/або безоплатним правочином; укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредиторові за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Як встановлено, розписка ОСОБА_1 складена у письмовій формі власноручно. Цей борговий документ в односторонньому порядку підтверджує факт укладення договору позики між сторонами та зобов`язання відповідача повернути позикові кошти на користь ОСОБА_4 без сплати відсотків; містить суму і дати отримання позики та її повернення. Тобто твердження автора апеляційної скарги спростовуються правильністю висновків суду попередньої інстанції, що відображено в оскаржуваному рішенні.
Крім того, оригінал розписки знаходиться в позивача, а відповідачем не надано доказів повернення суми боргу.
Не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо помилкового застосування статті 625 ЦК України. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.
Законодавець розмежовує плату за правомірне користування чужими коштами згідно ст. 1048 ЦК України та плату за прострочення виконання грошового зобов`язання (неправомірне користування чужими коштами) у формі нарахування процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 3 відсотків, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином передбачена умова безвідсотковості у договорі позики не забороняє позивачу захистити свої інтереси за неналежне виконання зобов`язання шляхом стягнення 3 відсотків річних від простроченої суми.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо помилкового незастосування строків позовної давності. Як вбачається з відповіді Рівненського районного суду Рівненської області позовна заява була подана 05.07.2021 року, однак зареєстрована 06.07.2021 року. За результатами дисциплінарного провадження встановлено вину посадової особи та застосовано відповідну санкцію. (а.с. 44) Крім того, позивачем долучено копію примірника позовної заяви з відміткою про її подання 05.06.2021 року. (а.с. 28) Вказані обставини досліджені місцевим судом та зроблено правильний висновок про відсутність підстав для застосування строків позовної давності.
За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи та по своїй суті зводяться до незгоди скаржника з висновками суду.
Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 06 грудня 2021 залишити без задоволення.
Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 06 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 22 липня 2022 року.

Головуючий:                                                                                 С.В. Боймиструк

Судді:                                                                                             С.О. Гордійчук

С.С. Шимків