КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД   

Справа  752/17157/21                                                                                         Головуючий у І-й інстанції - Машкевич К. В.
апеляційне провадження № 22-ц/824/5755/2022                                               Доповідач Заришняк Г.М

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
05 липня  2022 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - Заришняк Г.М.
Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.
при секретарі -  Діденку А.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» про захист прав споживачів шляхом визнання недійсними положень кредитного договору та додатку до нього,-
 
                                                  В С Т А Н О В И В :
 
У липні 2021 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Глобал Спліт» про визнання недійсним положення додатку №1 до кредитного договору №IKAPNAIG.121201.001 від 10.04.2014 року в частині включення до складу сукупної вартості споживчого кредиту платежів на користь банку за обслуговування кредитної заборгованості в загальному розмірі 9 718,80 грн.; визнання  недійсним положення додатку №1 до кредитного договору № IKAPNAIG.121201.001 від 10.04.2014 року в частині включення до складу сукупної вартості споживчого кредиту платежів за надані супутні послуги на користь третіх осіб, пов`язані зі страхуванням, нотаріальними та іншими послугами, в загальному розмірі 48 690 грн.; визнання  недійсним п. 6.3., кредитного договору № IKAPNAIG.121201.001 від 10.04.2014 року відповідно до якого, за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії, банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.
В обґрунтування позову вказувала, що 10 квітня 2013 року позивачка  ОСОБА_1 уклала з ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» кредитний договір №IKAPNAIG.121201.001, за умовами якого банк надав позивачці строком на 5 років для придбання автомобіля кредит в розмірі 80 991,00грн. зі сплатою процентів в розмірі 15,5 річних.
Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечувалось порукою згідно договору від 10 квітня 2013 року, укладеного між банком та ОСОБА_2 
06 березня 2019 року банк відступив право вимоги за кредитним договором ТОВ «Глобал Спліт».
Позивач зазначав, що на момент укладення кредитного договору до договору було безпідставно включено положення, які не відповідали діючому на той момент законодавству.
Так, до кредитного договору було включено пункт 1.6., відповідно до якого позичальник щомісяця сплачує банку комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,20% від суми кредиту. На підставі вказаного пункту договору, до сукупної вартості споживчого кредиту, передбаченої додатком №1 до кредитного договору, було безпідставно включено 9 718,80 грн.
Крім того, до сукупної вартості споживчого кредиту, передбаченої додатком №1 до кредитного договору, було безпідставно включено платежі за надані супутні послуги на користь третіх осіб в загальному розмірі 48 690,00 грн. Такі послуги та їх вартість не були передбачені кредитним договором. Крім того, такі супутні послуги за рахунок кредитних коштів не надавались.
Також в порушення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до кредитного договору було необґрунтовано включено п. 6.3., згідно якого за порушення строків сплати процентів за користування кредитним та/або комісії, банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.
Позивач вважала, що визначений пунктом 6.3. кредитного договору розмір пені - 182,5 % річних є завищеним, оскільки не відповідає положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також засадам справедливості, добросовісності, розумності.
Посилаючись на викладене, просила  задовольнити позов.
 Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2021 року  у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм  матеріального  та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняте нове рішення, яким позов задовольнити, а саме:
- визнати недійсним положення додатку №1 до кредитного договору №IKAPNAIG.121201.001 від 10.04.2014 року в частині включення до складу сукупної вартості споживчого кредиту платежів на користь банку за обслуговування кредитної заборгованості в загальному розмірі 9 718,80 грн.
- визнати недійсним положення додатку №1 до кредитного договору №IKAPNAIG.121201.001 від 10.04.2014 року в частині включення до складу сукупної вартості споживчого кредиту платежів за надані супутні послуги на користь третіх осіб, пов`язані зі страхуванням, нотаріальними та іншими послугами, в загальному розмірі 48 690 грн.
- визнати недійсним п. 6.3., кредитного договору № IKAPNAIG.121201.001 від 10.04.2014 року відповідно до якого, за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії, банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.
У поданому відзиві ТОВ «Глобал Спліт» просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність. 
В судовому  засіданні суду  апеляційної інстанції представник  відповідача  проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.
Інші  учасники справи  в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належними чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення  суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання недійсними положення додатку №1 до кредитного договору №IKAPNAIG.121201.001 від 10.04.2014 року в частині включення до складу сукупної вартості споживчого кредиту платежів за надані супутні послуги на користь третіх осіб, пов`язані зі страхуванням, нотаріальними та іншими послугами, в загальному розмірі 48 690 грн. та в частині  визнання недійсним                  п. 6.3., кредитного договору № IKAPNAIG.121201.001 від 10.04.2014 року відповідно до якого, за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії, банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення,  суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості.
Колегія суддів повністю погоджується  з таким висновком суду в цій частині, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. 
Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1  статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
За змістом  ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 10.04.2013 р. між ОСОБА_1 та ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" було укладено кредитний договір № IKAPNAIG.121201.001, згідно умов якого позивачці надано кредит в розмірі                  80 991,00 грн. для придбання автомобіля, строком на 5 років зі сплатою процентів в розмірі 15,5 річних.
З метою забезпечення  виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" та ОСОБА_2 10.04.2013 року укладено договір поруки.
Позивачкою не спростовані відомості щодо отримання від банку кредитних коштів в сумі, яка була визначена умовами договору.
Судом встановлено, що на підставі договору №146 від 06.03.2019 р., укладеного між ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" та ТОВ «Глобал Спліт», Банк відступив право вимоги за кредитним договором ТОВ «Глобал Спліт». Як видно з пояснень представника відповідача, ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" ліквідований.
Враховуючи, що  за умовами  кредитного договору від 10 квітня 2013 року банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».
Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Відповідно до п.п. 8. 9. оспорюваного кредитного договору, детальний опис загальної вартості кредиту вказаний у Додатку № 1 до цього договору. Реальна процентна ставка по кредиту складає 51.23 %. В додатку № 1 до Кредитного договору детально розписана сукупна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартість всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань позичальника.
Згідно п. п. 8, 10. кредитного договору, графік погашення кредиту вказаний в Додатку № 2 до цього договору.
За змістом ч.ч. 1, 2  ст. 1056-1 ЦК України проценти за кредитним договором, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Частиною  ч. 4 даної норми Закону визначено, що  якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка.
Порядок  зміни процентної ставки  та комісії за кредитом визначений п`ятою главою кредитного  договору. 
Так,  п. 5.1 кредитного договору передбачено, що у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, у тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України законів, постанов тощо, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, а також за рішення Банку або його компетентних органів, сторони досягли взаємної згоди встановити наступний порядок змін умов цього Договору з відповідною зміною зобов`язань Позичальника та прав Банку за цим Договором щодо розміру процентної ставки, комісії або строку виконання Позичальником зобов`язань за цим Договором.
Також даним пунктом  кредитного договору сторонами визначено, що про зміну процентної ставки та/або комісії Банк письмово повідомляє Позичальника шляхом направлення листа з повідомленням про вручення, а також надає для укладення відповідної додаткової угоди.
Пунктом 5.1.3 оспорюваного кредитного  договору визначено, що  у разі незгоди позичальника   із запропонованим  Банком розміром  процентної ставки, та/або комісії та не  підписанням  позичальником  наданої Банком додаткової угоди термін повернення  кредиту вважається  таким, що настав  і позичальник зобов`язаний  сплатити наявну заборгованість за кредитом в повному обсязі протягом 30 календарних  днів з дати відправки повідомлення, зазначеного  в п.5.1.1 цього договору.
Згідно зі ст..ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як видно зі справи, позивачка  в повній мірі ознайомлена з умовами надання кредиту, вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками,  іншою інформацією згідно з вимогами законодавства. Вся надана їй  інформація  цілком зрозуміла та не потребує додаткового тлумачення. 
  За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Позивачкою не надано суду будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про несправедливість  умов кредитного договору  в приведеній оспорюваній частині та їх невідповідність  законодавству України. 
 Разом з тим, судом встановлено, що  при підписанні кредитного договору були дотримані за змістом та формою всі передбачені чинним законодавством  вимоги для укладення договорів. 
 Відповідно до ч.ч.1,2, ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.  Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами;  висновками експертів;  показаннями свідків.
Частинами 1,2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
    Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
За правилом ч.1 ст, 81 ЦПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В ході розгляду справи, як судом першої інстанції так і судом апеляційної інстанції  не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність положення додатку №1 до кредитного договору №IKAPNAIG.121201.001 від 10.04.2014 року в частині включення до складу сукупної вартості споживчого кредиту платежів за надані супутні послуги на користь третіх осіб, пов`язані зі страхуванням, нотаріальними та іншими послугами, в загальному розмірі 48 690 грн., та в частині  визнання недійсним п. 6.3., кредитного договору № IKAPNAIG.121201.001 від 10.04.2014 року відповідно до якого, за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії, банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення кредитного договору № IKAPNAIG. 121201.001 від 10.04.2013 та положень додатку №1 до кредитного договору, вимогам законодавства та про несправедливість його умов, отже посилання позивачки на порушення банком положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не знайшли свого підтвердження, а тому  доводи апеляційної скарги  щодо незаконності рішення суду в цій частині не можуть бути підставою для скасування судового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. 
Постановлене судом рішення в приведеній частині відповідає вимогам норм матеріального й процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, приведених в апеляційній скарзі.
Разом з тим, колегія не може погодитись з висновком суду першої інстанції про  відсутність підстав для визнання недійсним  положення додатку №1 до кредитного договору №IKAPNAIG.121201.001 від 10.04.2014 року в частині включення до складу сукупної вартості споживчого кредиту платежів на користь банку за обслуговування кредитної заборгованості в загальному розмірі 9 718,80 грн., виходячи з наступного.
Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
Крім того, відповідно до статті 55Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року  № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року по справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
 При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).
Згідно із  Законом України «Про захист прав споживача» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним.  
В порушення даних положень законодавства, п 1.6. кредитного договору визначено, що до сукупної вартості споживчого кредиту, передбаченої додатком № 1 до кредитного договору, було безпідставно включено у вартість споживчого кредиту платежі на користь банку за обслуговування кредитної заборгованості  у розмірі 0,20 % на місяць від основної суми кредиту, що в сукупній вартості споживчого кредиту склало 9 718,80 грн.
 Враховуючи правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16, та у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16, а також виходячи із положень Постанови правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, колегія суддів вважає, що  доводи апеляційної скарги  про помилковість оскаржуваного рішення в  частині відмови у задоволенні позову  про визнання недійсним положення додатку №1 до кредитного договору №IKAPNAIG.121201.001 від 10.04.2014 року в частині включення до складу сукупної вартості споживчого кредиту платежів на користь банку за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 0,20 %, що становить загальний розмір 9 718,80 грн., заслуговують  на увагу, і рішення  суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням  нової постанови про задоволення позовних вимог  у цій  частині.
Керуючись   ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний  суд, -
 
П О С Т А Н О В  И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - задовольнити частково.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2021 року в частині  відмови у задоволенні позову  про визнати недійсним положення додатку №1 до кредитного договору № IKAPNAIG.121201.001 від 10.04.2014 року в частині включення до складу сукупної вартості споживчого кредиту платежів на користь банку за обслуговування кредитної заборгованості в загальному розмірі 9 718,80 грн. - скасувати  та  ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1   в цій частині задовольнити.
Визнати недійсним положення додатку №1 до кредитного договору №IKAPNAIG.121201.001 від 10.04.2014 року в частині включення до складу сукупної вартості споживчого кредиту платежів на користь банку за обслуговування кредитної заборгованості в загальному розмірі 9 718,80 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.  
Постанова набирає  законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.    
Повний текст постанови виготовлений  10 липня 2022 року.
 
 Головуючий
 
  Судді:  

 

 

 

 

 

 

 

КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД   

Справа  752/17157/21                                                                                         Головуючий у І-й інстанції - Машкевич К. В.
апеляційне провадження № 22-ц/824/5755/2022                                               Доповідач Заришняк Г.М
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
05 липня  2022 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - Заришняк Г.М.
Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.
при секретарі -  Діденку А.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» про захист прав споживачів шляхом визнання недійсними положень кредитного договору та додатку до нього,-
                                                  В С Т А Н О В И В :
 
   На підставі статей 268,383 ЦПК України апеляційний суд проголошує вступну та резолютивну частину постанови.
Керуючись   ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний  суд, -
 
П О С Т А Н О В  И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - задовольнити частково.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2021 року в частині  відмови у задоволенні позову  про визнати недійсним положення додатку №1 до кредитного договору № IKAPNAIG.121201.001 від 10.04.2014 року в частині включення до складу сукупної вартості споживчого кредиту платежів на користь банку за обслуговування кредитної заборгованості в загальному розмірі 9 718,80 грн. - скасувати  та  ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1   в цій частині задовольнити.
Визнати недійсним положення додатку №1 до кредитного договору №IKAPNAIG.121201.001 від 10.04.2014 року в частині включення до складу сукупної вартості споживчого кредиту платежів на користь банку за обслуговування кредитної заборгованості в загальному розмірі 9 718,80 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.  
Постанова набирає  законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.    
 
 Головуючий
 
  Судді: