Справа № 450/2962/14-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А. 
Провадження № 22-ц/811/646/22                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І., 
за участі секретаря: Савчук Г.В.,
з участю представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 лютого 2022 року у справі за заявою ОСОБА_3 про заміну сторони (боржника) виконавчого провадження у цивільній справі № 450/2962/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області із заявою про заміну сторони (боржника) виконавчого провадження №54906857, що перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України згідно виконавчого листа, виданого 29 жовтня 2015 року у цивільній справі № 450/2962/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики від 01 січня 2010 року.
В обґрунтування вимог заяви посилався на те, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2015 року у справі №450/2962/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики позов задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу за договором позики від 01 січня 2010 року в розмірі 537 700 доларів США; проценти за користування позикою від 01 січня 2010 року в розмірі 279014 доларів 74 центів; 3% річних в розмірі 18997 доларів США, в гривневому еквіваленті по курсу НБУ, станом на час виконання рішення суду та понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, в тому числі за подачу заяви про забезпечення позову, в сумі 3889,07 грн., та яке було частково змінене рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року у справі № 450/2962/14. 29 жовтня 2015 року Пустомитівським районним судом Львівської області виданий виконавчий лист. 13 жовтня 2017 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження №54906857 та триває виконавче провадження.
Вказував, що 10 серпня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір про заміну боржника у зобов`язанні, відповідно до якого боржник ОСОБА_4 передає, а новий боржник ОСОБА_3 приймає та бере на себе зобов`язання сплатити заборгованість замість божника на користь стягувача ОСОБА_5 згідно договору позики від 01 січня 2010 року.
Також зазначав, що відповідно до п. 1.3. Договору Сторони погодили, що цей договір є правовою підставою для заміни вибулої сторони - Боржника її правонаступником - Новим Боржником. Відповідно до п. 2.1.2 Договору, Новий Боржник зобов`язується нести усі права, обов`язки та відповідальність замість Боржника перед Кредитором. Також згідно п. 2.1.4 договору новий Боржник зобов`язується надіслати кредитору листа з погодженням заміни вибулої сторони.
Такий лист був скерований на адресу Стягувача – Кредитора 10 серпня 2021 року. Зазначав, що у відповідності до договору про заміну боржника у зобов`язанні від 10 серпня 2021 року та за згоди кредитора, кошти, які суд стягнув з ОСОБА_4 повинні стягуватись з нового боржника – ОСОБА_3 , тобто наявні підстави для заміни вибулої сторони – ОСОБА_4 її правонаступником – ОСОБА_3 . З цих підстав просить заяву задоволити.
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 лютого 2022 року у задоволенні заяви відмовлено.
Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_3 .
В апеляційній скарзі посилається на те, що 10 серпня 2021 року на адресу стягувача було надіслано лист з проханням погодити заміну боржника ОСОБА_4 на ОСОБА_3 .
Стверджує, що зазначений лист стягувач отримав, та внаслідок його бездіяльності, що виразилась у мовчазній згоді, погодив заміну боржника, оскільки з цього приводу жодних заперечень на адресу нового боржника надіслано не було.
Таким чином, укладення відповідного договору про заміну боржника, повідомлення про це кредитора та його мовчазна згода з приводу заміни боржника, підтверджує те, що заміна боржника відбулась за згодою кредитора, на що суд першої інстанції не звернув увагу.
Просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом та матеріалами справи встановлено, що сторонами виконавчого провадження ВП №54906857, що перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України згідно виконавчого листа, виданого 29 жовтня 2015 року у цивільній справі № 450/2962/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики від 01 січня 2010 року є Стягувач: ОСОБА_1 та Боржник: ОСОБА_4 .
10 серпня 2021 року між ОСОБА_4 (Боржник) та ОСОБА_3 (Новий боржник) укладений договір про заміну боржника у зобов`язанні, за яким Боржник передає, а Новий боржник приймає та бере на себе зобов`язання сплатити заборгованість замість боржника на користь ОСОБА_5 згідно Договору позики від 01 січня 2010 року в розмірі 537700 доларів США – основний борг за договором; проценти за користування позикою від 01 січня 2010 року в розмірі 277836,22 доларів США; 3% річних за період з 01 червня 2014 по 10 березня 2015 року в розмірі 18969,60 доларів США та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3889,07 грн., що стягнуті згідно з рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2015 року та яке було частково змінене рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року у справі №450/2962/14.
Згідно із ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищається власність. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Крім того, забезпечення належного виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 1 ст. 510 ЦК України встановлено, що сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор. Отже, зобов`язання є правовідношенням між конкретно визначеними особами — сторонами зобов`язання.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно частини першої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.
Частиною другою, п`ятою статті 15 цього Закону встановлено, що стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до частини першої, другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.
Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 29.12.2020 року у справі № 0910/2-103/2011 (провадження № 61-13311св20) та від 01 квітня 2020 року у справі № 344/14408/15-ц (провадження № 61-1777св20).
Цивільне законодавство передбачає можливість заміни сторін у зобов`язанні, однак установлює певні обмеження свободи розсуду учасників відповідних правовідносин з метою запобігання порушенню балансу інтересів цих осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 520 ЦК України передбачено, що боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
Договір, яким передбачається заміна боржника у зобов`язанні, має назву договір переведення боргу. На підставі даного договору старий боржник передає свої обов`язки у зобов`язанні новому боржнику, який вступає у зобов`язання та має виконати обов`язок перед кредитором. Переведення боргу допускається за згодою кредитора, якщо інше не передбачене законом.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у рішенні від 26.11.2017 року № 922/1029/16, норма ст. 520 ЦК України має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника. Крім того, необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. Вступаючи в договірні відносини, кредитор розраховує на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо). Таким чином, для заміни боржника в зобов`язанні необхідна воля кредитора щодо відсутності заперечень проти покладення обов`язку первісного боржника на іншу особу.
У свою чергу, статтею 521 ЦК України передбачено, що форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Із вищенаведеного вбачається, що договір про заміну боржника у зобов`язанні, повинен бути обов`язково погодженим та підписаним самим кредитором, тобто ОСОБА_1 .
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що в матеріалах справи докази укладення Стягувачем – ОСОБА_1 будь – яких письмових договорів про відступлення права вимоги, а також докази надання ним письмової згоди про переведення боргу, відсутні, та заявником ОСОБА_3 суду не надані. 
Крім цього, договір про заміну боржника у зобов`язанні від 10 серпня 2021 року, як і повідомлення від 10 серпня 2021 року, були скеровані на адресу ОСОБА_5 , особою, яка не є стороною ВП № 54906857, а також не є стороною договору позики від 01 січня 2010 року та стороною у справі № 450/2962/14. 
Вишенаведене спростовує доводи апеляційної скарги щодо того, що заміна боржника відбулася за згодою кредитора.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення ОСОБА_3 про заміну сторони (боржника) виконавчого провадження у цивільній справі № 450/2962/14-ц.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 – залишити без задоволення.
Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 лютого 2022 року- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 01 серпня 2022 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.