ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

21 липня 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 733/1391/19
Головуючий у першій інстанції – Карапиш Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/498/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючої - судді Шитченко Н.В.,
суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є., 
позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач: ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
місце ухвалення рішення суду – м. Ічня,
дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції – 09 грудня 2019 року.

                                    У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 10 травня 2011 року у сумі 123 418,04 грн, з яких: 667,49 грн заборгованість за тілом кредиту; 122 750,55 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом з 10 травня 2011 року по 28 червня 2019 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 травня 2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому договором, але  відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 123 418,04 грн
Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 123 418,04 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом – 667,49 грн та заборгованість по відсоткам за користування в період з 10 травня 2011 року по 28 червня 2019 року – 122 750,55 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 1 921 грн. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, просить його скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, стягнути на користь відповідача понесені витрати по справі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, у ній відсутні умови кредитування. Доданий позивачем до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку не містять підпису відповідача.
Указує на те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув 122 750,55 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом з 10 травня 2011 року по 28 червня 2019 року, оскільки розмір процентів не погоджено сторонами договору і АТ КБ «ПриватБанк» має право виключно на повернення сум фактично отриманих коштів.
Наголошує на тому, що строк дії кредитної картки та відповідно строк дії кредитного договору закінчилися у грудні 2012 року, а з даним позовом банк звернувся 30 жовтня 2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Після закінчення строку дії картки і, відповідно, спливу строку кредитування, зокрема, з 01 січня 2013 року банк не мав права нараховувати проценти та інші платежі за кредитним договором.
У наданому відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «ПриватБанк» – Рожко С.М. указує на те, що 01 червня 2011 року відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до травня 2015 року (відображення на картці 05/15) та підписав Довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якому сторонами погоджено розмір процентної ставки за користування кредитними коштами – 2,5% на місяць (30% річних). Фактичне користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою про рух грошових коштів по рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_1 .
Представник АТ КБ «ПриватБанк» звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі відповідач вказує, що банк звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, однак всупереч ч. 3 ст. 267 ЦК України не заявляє про її застосування судом. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам частково не відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції дійшов до висновку про обґрунтованість заявлених вимог.
З висновком суду першої інстанції про доведеність заявлених позивачем вимог частково не погоджується апеляційний суд.
У справі встановлено, що 10 травня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, виявивши бажання отримати кредитну карту «Універсальна» (а.с. 7) та довідку про умови кредитування про використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 8).
ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета - заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг.
01 червня 2011 року ОСОБА_1 , на підставі договору про надання банківських послуг від 10 травня 2011 року, відкрито платіжну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до травня 2015 року (відображення на картці 05/15) (а.с. 108).
До позовної заяви банком додано витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які підпису відповідача не містять (а.с. 9-32).
Випискою по рахунку картки № НОМЕР_1 , відкритою на ім`я ОСОБА_1 , підтверджується фактичне користування відповідачем кредитними коштами (а.с. 109-118).
Останній платіж в рахунок погашення заборгованості за наданим кредитом відповідачем здійснено  27 січня 2017 року у сумі 113,68 грн (а. с. 5-6).
Згідно з наданим банком розрахунком станом на 30 вересня 2019 року утворилась заборгованість, яка становить 123 418,04 грн, з яких: заборгованість за кредитом – 667,49 грн, заборгованість за відсотками за період з 10 травня 2011 року по 28 червня 2019 року – 122 750,55 грн (а.с. 5-6).
Як вбачається з матеріалів справи, у позові банком указано та пітверджується копією паспорта відповідача (а.с. 33), доданою до позовної заяви, наступну адресу реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .
Ічнянським районним судом зроблено запит про реєстрацію або місце проживання відповідача по справі (а.с. 45). Хаєнківський старостинський округ Ічнянської міської ради Ічнянського району Чернігівської області на наведений запит надав відповідь, згідно з якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1   на території Хаєнківського старостинського округу не зареєстрований і не проживає (а.с. 46).
Ухвалою суду від 13 листопада 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду на 9 грудня 2019 року о 9.00 год. В ухвалі зазначено, що виклик відповідача слід здійснити через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України за останнім відомим місцем його реєстрації (а.с. 47). 13 листопада 2019 року Ічнянським районним судом розміщено оглошення  про час та місце розгляду даної справи, інформацію щодо сторін та пропозиції відповідачу подати заперечення на позов (а.с. 49).  
Позовна заява з додатками та судова повістка з інформацією про час та місце розгляду справи, направлена судом за місцем останньої відомої реєстрації ОСОБА_1 , повернулись до районного суду неврученою із відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» (а.с. 50).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір  процентів  та  порядок  їх  сплати  за   договором визначаються  в  договорі залежно від кредитного ризику,  наданого забезпечення,  попиту і пропозицій,  які  склалися  на  кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів 
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Як свідчать матеріали справи, сторони погодили строк дії кредитної картки № НОМЕР_1 до травня 2015 року.
Користуючись кредитними коштами, ОСОБА_1 періодично сплачував заборгованість за наданим кредитом, останній платіж здійснено 27 січня 2017 року у сумі 113,68 грн.
На підтвердження обізнаності ОСОБА_1 щодо умов кредитування позивач надав суду довідку про умови кредитування з використання кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем.
У вказаній довідці про умови кредитування зазначено розмір процентної ставки за користування кредитними коштами – 2,5% на місяць (30% річних).
З даним позовом АТ КБ «ПриватБанк» звернувся 30 жовтня 2019 року.
Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту та заборгованість по відсотках за користування кредитом з 10 травня 2011 року по 28 червня 2019 року.
У апеляційній скарзі, ОСОБА_1 заперечуючи проти задоволення позову, посилається на те, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся за захистом своїх прав та законних інтересів з пропуском строку позовної давності.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони. Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.
Згідно із ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.
У випадку, якщо відповідач не знав про судовий процес або не був належним чином повідомлений про дати розгляду справи судом першої інстанції і, таким чином, був позбавлений можливості реалізувати свої права, передбачені ч. 3 ст. 267 ЦК України, відповідач не позбавлений можливості подати заяву про застосування строку давності в суді апеляційної інстанції 
Про розгляд судом першої інстанції даної справи ОСОБА_1 повідомлено в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. На адресу районного суду від відповідача жодних заяв, в тому  числі і заяви про застосування строку позовної давності, не надходило. За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для вирішення викладеного ОСОБА_1 в апеляційній скарзі питання про застосування строку позовної давності.
У справі, що переглядається, встановлено, що свої зобов`язання перед банком ОСОБА_1 належним чином не виконував, у результаті чого виникла заборгованість. З розрахунку заборгованості і виписки по рахунку вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, а також на погашення заборгованості частково повертав надані банком кошти, останній раз – 27 січня 2017 року у сумі 113,68 грн. Договір, виконаний частково, не може вважатися неукладеним (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №338/180/17 від 05 червня 2018 року).
Ураховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також з огляду на приписи частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. 
Отже, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 667,49 грн є обгрунтованим.
Пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитом, банк просив також, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість по  відсотках за користування кредитом за період з 10 травня 2011 року по 28 червня 2019 року в сумі 122 750,55 грн.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, послався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 9-32) як невід`ємні частини спірного договору. Разом з тим, наданий банком витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує цих зазначених банком обставин. Указане відповідає правовому висновку висловленому Верховним Судом 26 лютого 2020 року при розгляді справи № 335/2109/18.
Є неможливим застосування до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови, що розміщені на офіційному сайті позивача, (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з указаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.
Разом з тим, у довідці про умови кредитування, підписаній відповідачем, зазначено розмір процентної ставки за користування кредитними коштами – 2,5% на місяць (30% річних).
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року №14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Ураховуючи, що строк дії виданої позичальнику кредитної картки встановлено до квітня 2015 року включно, банк має право на стягнення з відповідача відсотків, нарахованих станом на дату закінчення строку дії картки (у межах строку дії договору) – по квітень 2015 року включно.
Отже, на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягненути з  ОСОБА_1 відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 30 % річних за період з 10 травня 2011 року по 31 травня 2015 року, оскільки їх розмір передбачено у довідці про умови кредитування, яку підписано відповідачем, що узгоджується з вимогами статті 1048 ЦК України, але обмежено строком дії картки.
Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що за період з 10 травня 2011 року по 31 травня 2015 року загальна сума нарахованих відсотків за користування кредитом станом на 31 травня 2015 року за ставкою 30% річних становить 1 034,64 грн.
Отже, рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України слід змінити в частині визначеного судом першої інстанції розміру заборгованості по відсоткам за користування кредитом та періоду їх стягнення, зменшивши її розмір до 1 034,64 грн за період з 10 травня 2011 року по 31 травня 2015 року.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позову АТ КБ «ПриватБанк» сплатило 1 921 грн судового збору (а.с. 1). Ураховуючи, що апеляційний суд змінює загальний розмір стягнутої суми за кредитним договором, задовольнивши позовні вимоги банку на 1,37% (1 702,13 грн від заявлених вимог 123 418,04 грн), слід також змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру судових витрат, стягнутих з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк», з 1 921 грн до 26,31 грн (1 921 грн х 1,37%).
При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив 2 881,50 грн (а.с. 122). Оскільки апеляційна скарга задоволена частково на 98,63%, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 належить стягнути 2 842,02 грн  (2 881,50 грн х 98,63%) у відшкодування сплаченого судового збору за апеляційний розгляд справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 УЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Згідно з приписами ч.ч. 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Як свідчать матеріали справи, 29 грудня 2021 року Адвокатське бюро «Лариси Зарічної» та ОСОБА_1 уклали договір про надання адвокатських послуг, за умовами якого для виконання доручень, зазначених в п. 2.1. даного договору, Адвокатське бюро уповноважує адвоката Зарічну Л.А. (а.с. 87-88).
Представництво інтересів ОСОБА_1 у апеляційному суді адвокат Зарічна Л.А. здійснювала на підставі ордеру серії СВ № 1025466 від 17 січня 2022 року (а.с. 88 зворот), договору про надання адвокатських послуг від 29 грудня 2021 року (а.с. 87).
Згідно із актом виконаних робіт до договору про надання юридичних послуг від 29 грудня 2021 року, укладеного між Адвокатським бюро «Лариси Зарічної» та ОСОБА_1 зміст послуг становить: усна консультація з вивченням документів протягом 30 хв. вартістю 500 грн; ознайомлення з матеріалами справи в Ічнянському районного суді протягом 4 год. вартістю 1 000 грн; підготовка та складання апеляційної скарги на рішення Ічнянського районного суду від 09 грудня 2019 року тривалістю 3 год. вартсітю 3 000 грн, а всього 4 500 грн (а.с. 89).
19 січня 2022 року ОСОБА_1 сплатив Адвокатському бюро «Лариси Зарічної» 3 000 грн, про що свідчить оригінал квитанції (а.с. 84).
Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково на 98,63%, у матеріалах справи наявні належні докази понесення відповідачем у суді апеляційної інстанції витрат на правничу допомогу, відповідно, з урахуванням розміру задоволених вимог, слід стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2 958,90 грн витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції (3 000 грн х 98,63%).
Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, 
                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2019 року в частині визначення судом першої інстанції загальної суми заборгованості за кредитним договором, розміру заборгованості по процентам за користування кредитом та періоду їх стягнення, судових витрат – змінити.
Визначений судом загальний розмір заборгованості за кредитним договором, яка стягнута із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», зменшити зі 123 418 (ста двадцяти трьох тисяч чотириста вісімнадцяти) грн 04 коп. до 1 702 (однієї тисячі семисот двох) грн 13 коп.; розмір заборгованості по процентам за користування кредитом – зі 122 750 (ста двадцяти двох тисяч семисот п`ятидесяти) грн 55 коп. до 1 034 (однієї тисячі тридцяти чотирьох) грн 64 коп. за період з 10 травня 2011 року по 31 травня 2015 року; розмір судових витрат – з 1 921 (однієї тисячі дев`ятисот двадцяти однієї) грн 00 коп. до 26 (двадцяти шести) грн 31 коп.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ,  РНОКПП НОМЕР_2 ) 2 958 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн 90 коп. понесених витрат на професійну правничу допомогу та 2 842 (дві тисячі вісімсот сорок дві) грн 02 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча:                                                                       Н.В. Шитченко

Судді:                                                                                Н.В. Висоцька

                                                                                          О.Є. Мамонова