Справа № 344/1960/22 
Провадження № 22-ц/4808/730/22 
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
                       судді-доповідача        Бойчука І.В.,
                       суддів:                Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 13 квітня 2022 року під головуванням судді Кіндратишин Л.Р. у м. Івано-Франківську,
в с т а н о в и в:
У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
В обґрунтування позову зазначила, що 15.07.2017 між сторонами було зареєстровано шлюб.
За час спільного подружнього життя у них народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 03.09.2020 шлюб між сторонами розірвано. З цього часу вони не проживають разом і фактично шлюбні відносини припинено. Їх син проживає з нею, відповідач з моменту припинення спільного проживання з 2020 року матеріально не забезпечує сина, усі витрати вона несе самостійно та дитина повністю перебуває на її утриманні.
Вказувала, що відповідач є працездатним, інших утриманців не має, а отже спроможний та зобов`язаний виховувати та забезпечувати дитину до досягнення нею повноліття. Де на даний час працює і чим займається відповідач їй не відомо, однак вважає, що з відповідача слід стягувати на її користь аліменти у частці від його доходів до досягнення дитиною повноліття для підтримання його нормального фізичного розвитку, відвідування дошкільного навчального закладу та закладів культурного розвитку, придбання продуктів харчування, одягу, шкільного приладдя, та інших предметів першої необхідності.
Посилаючись на вищезазначене та те, що відповідач зобов`язаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, просила ухвалити рішення про стягнення з відповідача в її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 квітня 2022 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 994,40 грн судового збору в дохід держави. 
У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.
Вказує, що судом першої інстанції не враховано підтверджені ним обставини щодо незадовільного стану його здоров`я.
В суді першої інстанції ним вказувалися та підтверджувалися обставини, які свідчать про незадовільний стан здоров`я. Ці обставини ним підтверджувалися належними і допустимими доказами, які суд першої інстанції не взяв до уваги і не провів належної оцінки в порядку ст. 83 ЦПК України, зокрема копією консультації ревматолога Лікувально-діагностичного центру «Мед-атлант» від 18.02.2022 та копією рецепту № 123121 від 22.02.2022 лікаря Міської поліклініки №1 КНП «ЦПМКДЦ». Суд першої інстанції не врахував подані ним докази, а лише зазначив, що відповідач зазначає про дороговартісне лікування, однак доказів, які б підтверджували витрати на таке, суду не надано.
При цьому, з моменту ухвалення оскаржуваного рішення стан його здоров`я тільки погіршився і у зв`язку із прогресуванням хвороби з 20.04.2022 йому було встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджує довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №749160, видана 21.04.2022 року, що ним додається до апеляційної скарги.
Також судом не враховано обставини щодо його матеріального стану. Він на даний час офіційно не працевлаштований та заробляє на життя випадковими заробітками, а вказівка ним сфери його діяльності та ненадання даних про середньомісячний дохід є фактично неможливими. Більше того, з аналізу таблиць про середню заробітну плату вбачається, що вона змінюється щомісяця залежно від різних чинників, а спрогнозувати майбутні показники середньої заробітної плати неможливо, в тому числі і у зв`язку із такою ситуацією в країні.
Крім того, зараз він вже має іншу сім`ю, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.
Висновки суду першої інстанції щодо рівноцінного обов`язку утримання дітей суперечать визначеному способу та розміру аліментів в резолютивній частині оскаржуваного рішення. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 1 січня встановлено у розмірі 2 100 грн. За логікою законодавця та суду першої інстанції, що викладена у його висновку, вони як батьки ОСОБА_3 , повинні нести обов`язок по його утриманню порівну, тобто по 1 050 грн кожен. В той же час, суд не звертає увагу на те, що він готовий виконувати свій обов`язок по утриманню дитини у всій сумі прожиткового мінімуму в розмірі 2 100 грн і присуджує більш обтяжливий для нього спосіб — у відсотковому розмірі від усіх видів доходів, що в свою чергу є більшим розміром, адже відрахування відбувається від статистично встановлених розмірів середньої заробітної плати в регіоні. Більше того, враховуючи, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, позивач зобов`язана рівноцінно утримувати дітей з ним, тобто також витрачати на дитину таку ж суму щомісячно. При цьому, нею не було доведено та обґрунтовано належними доказами обсяг витрат на дитину в місяць.
Вказівка суду на те, що визначення способу стягнення аліментів є прерогативою позивача, стягувача аліментів, а така виявила бажання визначити аліменти у частці від доходу відповідача, не відповідає обставинам справи, а також нормам матеріального права, які суд не застосував до спірних правовідносин. Судом першої інстанції застосовано до спірних правовідносин ч. 3 ст. 181 СК України, однак не враховано, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, положення ст. 192 СК України на відміну від нової редакції ч. 3 ст. 181 СК України, дають можливість платнику аліментів просити суд змінювати їх розмір, а виходячи із усталеної судової практики та правової позиції, на якій вона сформована, така зміна розміру може відбуватися і в тому числі шляхом зміни способу присудження аліментів, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
Тобто законодавцем передбачена можливість суду змінювати спосіб присудження аліментів з огляду на конкретні обставини справи, чого в оскаржуваному рішенні не зроблено.
Вважає, що не обов`язково подавати окремий позов про зменшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження, оскільки це питання суд може вирішити в межах цієї справи, враховуючи, що ним вказані і підтверджені всі обставини у відзиві, що свідчать про доцільність присудження аліментів саме у твердій грошовій сумі в розмірі 2 100 грн щомісячно. Однак суд першої інстанції цього до уваги не взяв і обмежився лише формальним застосування ч. 3 ст.182 СК України.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково і стягувати з нього аліменти на користь ОСОБА_1 у розмірі 2 100 грн на малолітнього сина ОСОБА_3 до досягнення дитиною повноліття.
ОСОБА_1 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Судом встановлено, що сторони 15.07.2017 зареєстрували шлюб, актовий запис № 3. У шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №2812, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 05.12.2017 серії І-НМ350569 (а.с. 6).
Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду у справі № 344/7301/20, провадження №2/344/2546/20, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 15.07.2017 в Угринівський сільській раді Тисменицького району Івано-Франківської області, про що складено відповідний актовий запис №3. Малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати з матір`ю (а.с. 3-5).
ОСОБА_2 18.02.2022 отримав консультацію лікаря-ревматолога Лікувально-діагностичного центру «Мед-атлант», за результатом якої йому встановлено відповідний діагноз про наявність у нього захворювання (а.с. 21, 22).
Відповідно до частин першої і другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.
Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
За змістом вказаних норм закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня – 2 100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня – 2 272 гривні; а отже мінімальний розмір аліментів, на момент розгляду справи, на дитину віком до 6 років не може бути меншим, ніж 1 050 грн.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів виходив з принципів розумності та справедливості, врахував інтереси дитини, взяв до уваги часткове визнання відповідачем позову, вказав на ненадання відповідачем доказів, якими підтверджуються витрати на дороговартісне лікування, і дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що визначення способу стягнення аліментів є прерогативою позивача, стягувача аліментів, а така виявила бажання визначити аліменти у частці від доходу відповідача.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, якими підтверджується його дійсний майновий стан, посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано обставини щодо його матеріального стану є необґрунтованим. 
Оскільки утримання дитини є обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним, та в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, не заслуговують на увагу посилання апелянта на ненадання позивачкою належних доказів щодо обсягу витрат на дитину в місяць.
Доводам апелянта про те, що платник аліментів може просити суд змінювати їх розмір та така зміна розміру може відбуватися і в тому числі шляхом зміни способу присудження аліментів, суд першої інстанції дав належну правову оцінку.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
З аналізу ч. 3 ст. 181 та ч. 1, 2 ст. 184 СК України слідує, що суд визначає аліменти у частці від доходу матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі за вибором за заявою одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Такий висновок цілком узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17-ц.
Можливість вибору способу присудження аліментів, якою наділений саме одержувач аліментів, не може обмежуватися разовим її здійсненням і в подальшому зміна способу їх стягнення може проводитися за заявою стягувача аліментів.
Вирішуючи спір та задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції не врахував стан здоров`я платника аліментів, обмежившись посиланням на ненадання доказів, якими підтверджуються витрати відповідача на дороговартісне лікування. 
Згідно ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідачем до суду апеляційної інстанції довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААВ № 749160 від 21.04.2022, згідно якої відповідачу встановлено ІІІ групу інвалідності з 20.04.2022 на строк до 01.05.2024 у зв`язку із загальним захворюванням (а.с. 40). 
Особи з інвалідністю в Україні володіють усією повнотою соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод, закріплених Конституцією України та іншими законодавчими актами України.
Відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності людей з інвалідністю в Україні» з метою реалізації творчих і виробничих здібностей людей з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.
Конституцією України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття і винятків для батьків, які є особами з інвалідністю, нею не передбачено. Однак, під час визначення розміру аліментів на дитину суд має враховувати також стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.
Апеляційний суд вважає, що теперішній стан здоров`я ОСОБА_2 не є перешкодою у його працевлаштуванні, він зобов`язаний брати участь в утриманні та належному матеріальному забезпеченні свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , однак такий стан боржника повинен враховуватися при визначенні розміру аліментів на неповнолітнюдитину.
Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про задоволення позову в повному обсязі. Така обставина стану здоров`я відповідача призводить до можливості апеляційному суду зробити висновок про те, що стягнення з останнього аліментів у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття не відповідає принципам розумності та справедливості. 
За встановлених обставин справи, виходячи з принципів розумності та справедливості, з врахуванням інтересів неповнолітньої дитини, беручи до уваги часткове визнання відповідачем позову, апеляційний суд вважає, що стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/5 частки від всіх видів доходу щомісячно забезпечить дитині належні умови для її фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.        
Згідноч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Таким чином рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення розміру стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/5 частини від всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.
Крім того, в мотивувальній частині оскаржуваного рішення зазначено, що стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивач звернулася із позовом до суду, з 07 лютого 2022 року. Однак такий висновок не міститься в резолютивній частині рішення, яку необхідно доповнити.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 вказаної статті якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно ч. 7 цієї статті якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З огляду на викладене, оскаржуване рішення підлягає зміні в частині розподілу між сторонами судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зменшивши розмір стягнутого з відповідача ОСОБА_2 судового збору до 944,26 грн. Оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, слід в розмірі 74,43 грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 13 квітня 2022 року змінити. Зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/5 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.
Зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_2 на користь держави судового збору до 944,26 грн. 
Доповнити резолютивну частину рішення, вказавши, що стягнення аліментів слід розпочати з 07 лютого 2022 року.
Компенсувати ОСОБА_2 (РНОКПП:  НОМЕР_1 , адреса:  АДРЕСА_1 )судовий збір в розмірі 74,43 грн, сплачений за подання апеляційної скарги, за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 21 червня 2022 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        О.В. Пнівчук
В.А. Девляшевський