УХВАЛА

01 серпня 2022 року 
м. Київ
справа №990/109/22
адміністративне провадження № П/990/109/22  

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шарапи В.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту,-
ВСТАНОВИВ:
25 липня 2022 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Верховної Ради України, у якій позивач просить визнати протиправним та нечинним підпункт 17 пункту 1 частини першої Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин " від 01 липня 2022 року № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX) в частині внесення змін до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України.
На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що оскаржувані положення Закону № 2352-IX суперечать статті 22 Конституції України, згідно якої при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. На думку позивача підпункт 17 пункту 1 частини першої Закону № 2352-IX також суперечить положенням статті 41 Конституції України, за якими кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної власності
Позивач вказує на те, що оскаржуваний підпункт Закону є таким, що порушує його права, свободи і законні інтереси з огляду на те, що така норма позбавила позивача права на збереження середнього заробітку на підприємстві на час виконання обов`язків військової служби, чим погіршила його фінансове становище. 
Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі, зокрема з`ясовуючи на підставі пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства, Верховний Суд зазначає наступне.
Частина друга статті 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів, які мають своїм завданням справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).
Вичерпний перелік справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначено в частині другій статті 19 КАС України, а саме справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.
Отже, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій, і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.
Відповідно до частини четвертої статті 22, частини першої статті 266 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні, зокрема, справи щодо законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України.
Таким чином, у порядку адміністративного судочинства до Верховного Суду як суду першої інстанції можуть бути оскаржені постанови Верховної Ради України, її дії чи бездіяльність, які виникли у правовідносинах, у яких вона реалізовує свої владні (управлінські) повноваження, і які не вимагають перевірки на відповідність Конституції України за їхнім юридичним змістом і процедурою розгляду.
Статтею 75 Конституції України встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші акти більшістю від її конституційного складу, крім випадків, передбачених цією Конституцією (стаття 91 Конституції України).
За змістом положень частини першої статті 147 і частини першої статті 150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить, зокрема, вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів та інших правових актів Верховної Ради України.
Частиною першою статті 152 Конституції України обумовлено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
У пунктах 4 і 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27 березня 2002 року №7-рп/2002 (справа щодо  офіційного тлумачення положень абзаців другого, третього пункту 1 частини першої статті 150 Конституції України) зазначено, що закони, постанови та інші правові акти Верховної Ради України, незалежно від того, мають вони нормативно-правовий чи індивідуально-правовий характер, є юридичною формою реалізації повноважень єдиного органу законодавчої влади в Україні та відповідно до частини другої статті 147, частини першої статті 150 Конституції України є об`єктом судового конституційного контролю як за їх юридичним змістом, так і за дотриманням конституційної процедури їх розгляду, ухвалення та набрання ними чинності.
Невідповідність же Конституції України актів Верховної Ради України може бути підставою для прийняття Конституційним Судом України рішення щодо їх неконституційності, зокрема у разі порушення встановленої Конституцією України процедури їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності, що свідчить про неможливість розгляду таких справ у порядку адміністративного судочинства.
Згідно з пунктом 3 статті 85 Конституції України до повноважень Верховної Ради України належить прийняття законів.
У Рішенні Конституційного суду України від 14 грудня 2011 року у справі №19-рп/2011 зазначено, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими й поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини та громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.
Таким чином, юрисдикція Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду не поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із ВРУ щодо вчинення нею дій в рамках процедури законотворчого процесу.
Доводи позовної заяви ОСОБА_1 зводяться до обґрунтування неконституційності  нормативно-правового акту - підпункту 17 пункту 1 частини першої Закону № 2352-IX, прийнятого Верховною Радою України.
Разом з тим, прийняття Верховною Радою України нормативно-правових актів є формою реалізації її нормотворчої функції як єдиного органу законодавчої влади в Україні, а не владних (управлінських) функцій по відношенню до позивача, тому прийняті нею у сфері таких конституційних правовідносин правові акти не підпадають під контроль адміністративного суду. До них мають застосовуватися положення, що дозволяють вдатися до інших юрисдикційних форм захисту від порушень прав чи інтересів.
За правилами статті пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Враховуючи, що у даному конкретному випадку Верховна Рада України, приймаючи оскаржуване положення підпункту 17 пункту 1 частини першої Закону № 2352-IX, не виконувала владних управлінських функцій, а реалізувала свої повноваження з питань, віднесених до її компетенції як єдиного органу законодавчої влади в Україні, у відкритті провадження у цій справі належить відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, оскільки такий спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження в адміністративній справі належить відмовити.
Питання порушене позивачем у позові може бути предметом розгляду Конституційного Суду України, у порядку, визначеному Законом України "Про Конституційний Суд України" від 13  липня 2017  року № 2136-VIII.
Керуючись статтями 170, 248, 266, 295 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті провадження у справі №990/109/22 за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту.
Ухвала суду може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п?ятнадцяти днів з дня її складення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

          Суддя                                                                                           В.М. Шарапа