УХВАЛА

22 серпня 2022 року 
м. Київ 

справа № 280/2991/21
адміністративне провадження № К/990/20472/22  
Суддя Верховного Суду  у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е.,
перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року 
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2022 року у справі №280/2991/21 за позовом ОСОБА_1 до Восьмої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Запорізької обласної прокуратури, третя особа - Офіс Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Восьмої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Запорізької обласної прокуратури, за участю третьої особи - Офісу Генерального прокурора у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Восьмої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №1 від 15.01.2021 "Про неуспішне проходження прокурорами атестації";
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Запорізької обласної прокуратури №208к від 11.03.2021 про звільнення позивача з посади прокурора Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області;
- поновити позивача на посаді прокурора Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області;
- стягнути з Запорізької обласної прокуратури, нарахувати та виплатити позивачу     прокурору Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області середній заробіток з 13.03.2021 по дату прийняття судом рішення про поновлення на роботі;
- визнати позивача прокурора Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області таким, що успішно пройшов атестацію.
30 вересня 2021 року рішенням Запорізького окружного адміністративного суду, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2022 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Восьмої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №1 від 15.01.2021 "Про неуспішне проходження прокурорами атестації" ОСОБА_1 .
Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Запорізької обласної прокуратури №208к від 11.03.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області.
Поновлено ОСОБА_1 в органах Запорізької обласної прокуратури на посаді прокурора Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області з 13.03.2021.
Стягнуто із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 13 березня 2021 року по 30 вересня 2021 року у сумі 183628,32 грн.
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місць у розмірі 25947,48 грн.
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 в органах Запорізької обласної прокуратури на посаді прокурора Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
На зазначені рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, Офісом Генерального прокурора подано касаційну скаргу.
Ухвалою Верховного Суду від 19 липня 2022 року касаційну скаргу повернуто скаржнику.
03 серпня 2022 року Офісом Генерального прокурора повторно подано касаційну скаргу до Верховного Суду.
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У касаційній скарзі відповідачем зазначено, що вона подана на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Щодо посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України Суд зазначає наступне.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише посилання на такий підпункт,  необхідно указати конкретну норму права щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, обґрунтувати свою позицію щодо її застосування та зазначити у чому полягає помилка суду щодо застосування такої норми.
Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України заявник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 7 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ щодо визначеного цим Законом імперативу, що атестація прокурорів проводиться згідно з Порядком №221, пунктів 9, 11 про проведення атестації кадровими комісіями, пункту 12 Порядку №233 щодо повноважень кадрової комісії під час співбесіди, виходячи з предмету атестації, надавати оцінку професійній етиці та доброчесності, професійній компетентності прокурора, пункту 17 Закону №113-ІХ щодо дискреції кадрових комісій на прийняття рішення за результатами проходження прокурорами атестації.
Суд критично оцінює доводи скаржника про відсутність висновку Верховного Суду щодо дискреції кадрових комісій на прийняття рішення за результатами проходження прокурорами атестації, оскільки відповідні висновки були викладені Верховним Судом, зокрема, у постанові від 27 квітня 2021 року в справі №640/419/20, від 05 листопада 2021 року у справі №640/537/20.
Крім того, з оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди дійшли висновку, що спірне рішення кадрової комісії не містить мотивів, з яких комісія дійшла висновку про неуспішне проходження атестації прокурором ОСОБА_1 , оскільки засновано на наявності начебто обґрунтованих, проте не підтверджених належними та допустимими доказами, сумнівів членів комісії щодо його професійної етики та доброчесності. Фактично, такі висновки є припущеннями, що не дає змоги встановити дійсні підстави/мотиви, з яких виходила кадрова комісія під час ухвалення такого рішення, оскільки відповідачами не надано доказів, які вважаються встановленими та мали вирішальне значення для його прийняття.
Зазначені обставини свідчать, що спірне рішення кадрової комісії про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації не може вважатися законним та обґрунтованим, прийнятим на підставі висновків компетентного органу.
Рішення кадрової комісії, ухвалене за результатами атестації, зокрема її третього етапу, має містити обґрунтований висновок про те, за якими саме критеріями (компетентності, професійної етики або доброчесності) та на підставі яких доведених фактів, прокурор не відповідає займаній посаді та, відповідно, підлягає звільненню.
Вищенаведені висновки судів відповідають правозастосовчій практиці Верховного Суду.
Суд визнає безпідставними посилання скаржника про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», а саме пунктів 7, 9, 11, 12, 15, 17.
Суд повторно наголошує на тому, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Водночас наведені у касаційній скарзі норми є загальними, а касаційна скарга не містить об`єктивних мотивів щодо їхнього неправильного застосування судами попередніх інстанцій.
У касаційній скарзі відповідач фактично викладає обставини справи та цитує норми КАС України та Законів України №1697 та №113 та лише формально послався на відсутність висновку Верховного Суду щодо окремих положень Закону №113-ІХ, Порядку №221 та Порядку №233 без викладення, у чому саме полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій зазначених норм, жодним чином не аргументувавши, яким чином висновок Верховного Суду щодо указаних ним норм буде мати вплив для вирішення цього спору по суті, за обставин установлених судами саме у цій справі, що мають індивідуальні ознаки.
В цілому, доводи касаційної скарги зводяться до опису встановлених судами у цій справі обставин та доводів про надання їм неправильної, на думку скаржника, правової оцінки, що суперечить правовому змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Зазначене дає підстави для висновку, що у касаційній скарзі формально зазначено про відсутність висновку Верховного Суду з питання застосування норм права, а доводи скарги наведені безвідносно до предмета спору та висновків суду.
Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеними наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Інші доводи та аргументи заявника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Фактично доводи касаційної скарги зводяться до цитування норм чинного законодавства та переоцінки встановлених судами обставин, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.
Також скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Враховуючи, що касаційна скарга підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження суд не вирішує.
Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  Офісу Генерального прокурора на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2022 року у справі №280/2991/21 за позовом ОСОБА_1 до Восьмої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Запорізької обласної прокуратури, третя особа - Офіс Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу -  повернути скаржнику.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду                                                                                                                             В. Е. Мацедонська
Згідно з оригіналом
Помічник судді                                                     Марія ЛЕЛЮХ