Ухвала                                                               
 
26 квітня 2022 року
м. Київ
 
справа № 159/6473/20-ц
провадження № 61-16567св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області, Офіс Генерального прокурора, Волинська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції                         у Волинській області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 липня 2021 року у складі судді Панасюка С. Л., та постановуВолинського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Шевчук Л. Я., Данилюк В. А., Киці С. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст вимог позовної заяви і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
У грудні 2020 року ОСОБА_1  звернулася до суду із позовом до Державної казначейської служби України (далі - ДКС України), Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області (далі - ДКС України у Волинській області), Офісу Генерального прокурора, Волинської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - ГУ Національної поліції               у Волинській області) про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями органу досудового розслідування, прокуратури і суду.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що її повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 190, частиною другоюстатті 190, частиною першою статті 358, частиною третьоюстатті 358, частиною четвертою статті 358 КК України і засуджено до 2 років позбавлення волі із звільненням від покарання на підставі актаамністії. Судом касаційної інстанції вирок суду першої інстанції і вирок суду апеляційної інстанції скасовано, кримінальне провадження закрито з підстав відсутності в її діяннях складу кримінальних правопорушень.
 
Вважає, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності їй заподіяна майнова і моральна шкода. Кримінальне переслідування спричинило істотні душевні страждання у виді постійної тривоги, порушення сну, погіршення стану здоров`я, незручностей, зумовлених втратою ділової репутації, погіршенням відношення зі сторони друзів та знайомих.  
 
Посилаючись на викладене, позивач просила стягнути на її користь за рахунок Державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 900 000,00 грн та майнову шкоду у розмірі 2 301,51 грн (витрати на листування і поїздки у суд).
 
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 липня                2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 250 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, зумовленої здійсненим щодо неї кримінальним провадженням, закритим                   у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінальних правопорушень, на підставі пункту другого частини першої статті 284 КПК України. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Судові витрат компенсовано за рахунок держави.
 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачці незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду заподіяна моральна шкода, яка полягає у порушені її нормальних зв`язків, що поза сумнівом призвело до моральних переживань, повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, незаконне засудження посилили ці переживання та зачепили ділову репутацію позивача.
 
Постановою Волинського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано, та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
 
Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що  ОСОБА_1 під час досудового розслідування та судового провадження вину в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях визнала, у скоєному розкаялась та заявила клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».
 
ОСОБА_1 будь-яких доказів на підтвердження того, що самообмова у вчиненні кримінальних правопорушень стала наслідком застосування до неї насильства, погроз чи інших незаконних заходів суду не надала. Крім того, факт насильства, погроз чи інших незаконних заходів щодо позивачки не встановлений слідчими органами, прокурором чи судом. За таких обставин висновки суду першої інстанції про те, що визнання ОСОБА_1 своєї вини у скоєнні кримінальних правопорушень не підтверджує факту самообмови не ґрунтується на вимогах закону і не відповідає встановленим обставинам справи. ОСОБА_1 шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, а тому вона не має права на відшкодування шкоди, завданої їй внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 липня 
2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року, в якій просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. У касаційній скарзі вказує на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року       у справі № 686/23731/15, Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі                 № 366/2026/18, від 17 липня 2021 року у справі № 459/928/19.
 
Також, у касаційній скарзі заявниця посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах) як на підставу оскарження судових рішень. 
 
Крім того, у касаційній скарзі заявниця посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України) як на підставу оскарження судового рішення. Зокрема, заявник у касаційній скарзі зазначає, що суди не дослідили зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу (пункт 1 частини четвертої статті 411 ЦПК України); апеляційний суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини четвертої статті 411 ЦПК України). 
 
У листопаді 2021 року Офіс Генерального прокурора подав до суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_1 , остання визнала вину, щиро розкаялася у тому, що вона скоїла, та заявила клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році». ОСОБА_1 шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, а тому вона не має права на відшкодування шкоди, завданої їй внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. 
 
У листопаді 2021 року ДКС України у Волинській області подано відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що ОСОБА_1 з самого початку розслідування і до закриття провадження у справі не перебувала під загрозою відбування реальної міри покарання, що було очевидним для неї і вона це розуміла. ОСОБА_1 відомо, що                    в будь-якому випадку вона буде звільнена внаслідок акта амністії від будь якого виду покарання: чи це буде обмеження волі, яке не можна було їй призначати, чи це буде позбавлення волі. Тому, твердження заявника про характер та обсяг страждань                   є необґрунтованим та не відповідає дійсності. 
 
У листопаді 2021 року Волинська обласна прокуратура подала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що позивач до повідомлення про підозру, а також під час досудового розслідування та судового розгляду допустила самообмову, чим сприяла повідомленню про підозру, направленню обвинувального акта до суду та ухваленню обвинувального вироку судом першої інстанції. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження            у справі, витребувано матеріали цивільної справи, надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
08 квітня 2022 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.
 
Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.
 
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Справу за позовом  ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, Офісу Генерального прокурора, Волинської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Волинській області про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями органу досудового розслідування, прокуратури і суду, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 липня                     2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року призначити до судового розгляду на 03 травня 2022 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	О. В. Ступак    	
 	І. Ю. Гулейков     С. О. Погрібний