ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 р. 	Справа № 520/18820/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 р. (ухвалене суддею Спірідновим М.О.)  по справі № 520/18820/21
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління ДПС у Харківській області                      
про  визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

  ОСОБА_1 звернувся до суду з з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Харківський області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-16628-17 від 07.09.2021 р.  
          Рішенням Харківського  окружного адміністративного суду від 29.11.2021 р. у задоволенні позову відмовлено.
          Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського  окружного адміністративного суду від 29.11.2021 р. та прийняти рішення, яким позов задовольнити.
          В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме:  Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»,  Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
          Відповідач подав до суду заяву про продовження процесуального строку для подання відзиву на апеляційну скаргу, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, не менш ніж 15 днів після закінчення воєнного стану в Україні.
          Суд апеляційної інстанції вважає необхідним відмовити в задоволенні вищевказаного клопотання, оскільки, відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України, подання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі прогягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, це право, а не обов`язок учасника справи, та відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
          Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
          Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
          Згідно із ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 з 05.08.1998 р. здійснював  підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець як фізична особа-підприємець та 26.01.2017 р. підприємницьку діяльність припинено, що підтверджується  інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань.
ГУ ДПС у Харківській області сформована вимога № Ф-16628-17У від 04.09.2019 р. про сплату боргу (недоїмки) на суму 11593,83 грн.
          Згідно із повідомленням Головного управління ДПС у Харківській області № 23246/9/20-40-13-12-19 від 19.11.2020 р., у зв`язку зі погашенням позивачем 10.11.2020 р. боргу в розмірі 11593,83 грн., вимога № Ф-16628-17У від 04.09.2019 р. вважається відкликаною.
          Постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) ВП № 62019181 від 23.11.2020 р. закінчено виконавче провадження з виконання вимоги № Ф-16628-17У від 04.09.2019 р. про сплату боргу (недоїмки) на суму 11593,83 грн., у зв`язку з виконанням. 
          Згідно із повідомлення Головного управління ДПС у Харківській області № 3141/5/20-40-13-12-18 від 23.02.2021 р. вважаються відкликаними вимоги № Ф-16628-17У від 19.12.2016 р. на суму 12449,89 грн., № Ф-16628-17 від 04.09.2019 р. на суму 11593,83 грн.,  у зв`язку зі сплатою. 
До суми боргу вимоги №Ф-16628-17 від 04.09.2019 р. на суму 11593,83 грн. увійшла сума згідно вимоги № Ф-16628-17 від 19.12.2016 р. на суму 12449,89 грн.
Рішенням Головного управління ДПС у Харківській області № 00/144382415 від 22.07.2021 р. до позивача  застосовано штрафні санкції та нараховано  штраф за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 21.01.2014 р.  по 21.01.2015  р. у розмірі 406,10 грн., за період з 21.01.2015 р. до 10.11.2020 р.  у розмірі 1635,06 грн. та пені у розмірі 24400,68 грн., яке отримано позивачем 10.08.2021 р.
07.09.2021 р. контролюючим органом сформовано вимогу № Ф-16628-17 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 27296,64 грн. зі сплати штрафу та пені за несвоєчасну сплату ЄСВ, яке отримано позивачем 15.09.2021 р., що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.
Не погоджуючись із вищевказаною вимогою відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана вимога не підлягає скасуванню, оскільки  позивач не сплатив зазначені в рішеннях контролюючого органу  суми протягом десяти календарних днів та не оскаржив такі рішення, у зв`язку з чим  штрафи та пеня були включені до вимоги про сплату боргу (недоїмки.)
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 08.07.2010 р. № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (в подальшому - Закон № 2464-VI).
Згідно  із п. 2 ч. 1  ст. 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.
01.01.2017 р. набрав чинності Закон України від 06.12.2016 р. № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (в подальшому - Закон № 1774-VIII), яким було внесено зміни, зокрема, до п.п. 2-3 ч. 1  ст. 7 Закону № 2464-VІ щодо нарахування єдиного внеску його платниками.
Відповідно до абзаців 1, 2  п. 2 ч. 1  ст. 7 Закону № 2464-VІ (у редакції чинній на час виникнення  спірних правовідносин), єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Облік нарахованих і сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється контролюючим органом в інтегрованій картці платника, що відкривається за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками (ч. 4 ст. 8 Закону № 2464-VI). 
Згідно із  п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 6, абзацу 1, 2 ч. 8, ч. ч. 11,12 ст. 9 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).
Відповідно до  п. 6  ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI,  недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.
У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. При цьому, суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (ч. 2, 3 ст. 25 Закону №2464-VI).
Згідно із ч.ч. 10, 11  ст. 25 Закону №  2464-VI, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Відповідно до  ч. 14 ст. 25 Закону №  2464-VI, про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску. Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення. Оскарження рішення органу доходів і зборів про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення органом доходів і зборів вищого рівня та/або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов`язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки. Порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень органу доходів і зборів щодо нарахування пені та застосування штрафів. Суми штрафів та нарахованої пені, застосованих за порушення порядку та строків нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску, стягуються в такому самому порядку, що і суми недоїмки із сплати єдиного внеску. Суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов`язано з виникненням та сплатою недоїмки.
Відповідно до ч. 16 ст. 25 Закону № 2464-VI, строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Процедура нарахування і сплати єдиного внеску, визначеними Законом України №2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. № 449 (в подальшому  - Інструкція № 449)
Згідно із п. 3 абз. 1, 2, 5-7 розділу VI Інструкції № 449, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.
Судовим розглядом встановлено, що позивачем сплачені визначені податковими вимогами № Ф-16628-17У від 19.12.2016 р. на суму 12449,89 грн., № Ф-16628-17 від 04.09.2019 р. на суму 11593,83 грн.,  проте, з порушенням строків такої сплати. 
Рішенням Головного управління ДПС у Харківській області № 00/144382415 від 22.07.2021 р. до позивача  застосовано штрафні санкції та нараховано штраф за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 21.01.2014 р.  по 21.01.2015  р. у розмірі 406,10 грн., за період з 21.01.2015 р. до 10.11.2020 р.  у розмірі 1635,06 грн. та пені у розмірі 24400,68 грн., яке отримано позивачем 10.08.2021 р., що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Проте, вказане рішення позивачем не оскаржене.  
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивач не сплатив зазначені в рішеннях відповідача суми протягом десяти календарних днів та не оскаржив такі рішення, то контролюючим органом штрафи та пеня були включені до вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-16628-17 від 07.09.2021 р.
Згідно із ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 по справі № 520/18820/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.А. Спаскін