Дата документу  Справа № 325/1638/21 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний № 325/1638/21                 Головуючий в 1 інст. Діденко Є.В.
Провадження №33/807/195/22                                                Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року                                                місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Приазовського районного суду Запорізької області від 12 січня 2022 р., якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Приазовського району Запорізької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн., стягнуто судовий збір. 

       Згідно з оскаржуваною постановою,  ОСОБА_1 маючи організаційно-розпорядчі функції з 27.12.2018 року допустив порушення законодавства про працю, які оформлені актом інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) № ЗП 8522/402/АВ від 19.11.2021 року, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: на підприємстві КП «Добробут» має місце заборгованість із виплати заробітної плати працівникам в сумі 171255,18 грн. за 2019-2021 роки, чим порушується законодавство України про працю. Так ОСОБА_1 (директору) не виплачена заробітна плата за 2019 у сумі 23530,21 грн.; за 2020 у сумі 16259,99 грн.; за 2021 у сумі 4281,22 грн.; ОСОБА_2 (бухгалтеру) не виплачена заробітна плата за 2019 у сумі 25001,89 грн.; за 2020 у сумі 7315,59 грн.; за 2021 5257,08 грн.; ОСОБА_3 (сторожу) не виплачена заробітна плата за 2019 у сумі 10502,92 грн.; за 2020 у сумі 9237,00 грн.; за 2021 у сумі 4733,76 грн.. Всього не виплачено заробітної плати з 2019 по 2021 роки 3 (трьом) працівникам підприємства у сумі 106119,66 грн., що є порушення ч.1 ст. 115 КЗпП, ч.1 ст. 24 ЗУ № 108. Також встановлено, що на підприємстві має місце заборгованість із виплати заробітної плати перед 2 (двома) звільненими працівниками в сумі 65135,52 грн. Так ОСОБА_4 (водій) був звільнений 06.10.2021, згідно наказу №23/3 від 01.10.2021, згідно табелю обліку робочого часу за жовтень 2021 в день звільнення працював, але розрахунок в день звільнення не проведено та залишається не виплаченою заробітна плата у сумі 28437,41 грн., що є порушення ч.1 ст. 116 КЗпП, ч.1 ст. 117 КЗпП.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції,  ОСОБА_1   вказує на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на неналежне оформлення матеріалів адміністративної справи органом, який складав протокол, зокрема, щодо суті адміністративного правопорушення, оскільки у ньому не зазначено конкретні обставини порушення, невірно зазначено час скоєння адміністративного правопорушення, не зазначено у чому полягає тривалість правопорушення тощо. Вказує, що ні протокол ні матеріали адміністративної справи, які були долучені до протоколу, не містять його пояснень з вказаного приводу вчиненого. Крім того, судом першої інстанції поза увагою залишені строки притягнення до адміністративної відповідальності, які не застосовані та не з`ясовані.
Просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

У попередньому судовому засіданні апеляційного суду, яке було призначено на 7 червня 2022 р., захисник Андреєва А.В. апеляційну скаргу підтримав, додатково показав, що вини ОСОБА_1 не має, його було звільнено з посади директора КП «Добробут», а також зазначив, що заборгованість виникла через неплатоспроможність підприємства. Просив розгляд справи відкласти для надання відповідних документів.

Натомість до судового засідання 26.07.2022 року ОСОБА_1 , його представник адвокат Рабушко В.С. не з`явилися. Враховуючи обізнаність ОСОБА_1 та його адвоката Рабушка В.С. про час та дату судового засідання в суді апеляційної інстанції та відсутності клопотань про відкладення розгляду справи, суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його представника, що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо. 

Станом на розгляд апеляційної скарги, до неї не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги. ОСОБА_1 не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази на їх підтвердження, а тому відповідно до положень ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Так, відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги закону під час розгляду даної справи виконані судом першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, детально дослідивши матеріали та обставини справи, давши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого і вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КпАП України.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КпАП України за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення № ЗП 8522/402/АВ/П/ПТ від 19.11.2021 р. підтверджується актом № ЗП 8522/402/АВ від 19.11.2021 року, складеним за результатами проведення позапланового заходу державного контролю щодо додержання вимог законодавства у сфері праці на КП «Добробут» Нововасилівської селищної ради, відповідно до якого встановлено несвоєчасну виплату заробітної плати працівникам і наявність заборгованості, копією рішення Нововасилівської селищної ради №21 від 21.12.2018 року «Про створення КП «Добробут» Нововасилівської селищної ради, копією контракту з керівником комунального підприємства від 27.12.2018 року, згідно якого ОСОБА_1 призначається на посаду директора КП «Добробут» Нововасилівської селищної ради на термін з 27.12.2018 року по 27.12.2021 року. За умовами контракту ОСОБА_1 , як директор комунального підприємства зобов`язаний зокрема здійснювати поточне(оперативне)керівництво підприємством, організовувати його виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечувати виконання завдань підприємства, передбачених Статутом та цим контрактом, нести відповідальність за несвоєчасну виплату заробітної плати, довідкою КП «Добробут» Нововасилівської селищної ради щодо заборгованості із виплати заробітної плати по підприємству №130 від 19.11.2021 року в загальному розмірі 171255,18 грн. за підписом директора ОСОБА_1 та головного бухгалтера ОСОБА_2 . 
Аналізуючи зазначені положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.
Наведені вище докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і показаннями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який в суді першої інстанції показав, що підприємство не отримує достатніх доходів від своєї діяльності для того, щоб вчасно розрахуватися з працівниками, з чим і пов`язана відсутність фінансових можливостей для погашення заборгованості по заробітній платі.
Частиною 1 ст.41 КпАП України передбачена адміністративна відповідальність за порушення встановлених термінів виплат, зокрема, заробітної плати. Суб`єктивною стороною даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується як умисною так і необережною формою вини. Суб`єктом цього правопорушення є, зокрема посадові особи підприємств, які використовують найману працю.
ОСОБА_1 не заперечує зафіксованих фактів несвоєчасної виплати заробітної плати, а посилання на скрутне фінансове становище не спростовує висновку місцевого суду, оскільки ці обставини можуть бути враховані у якості пом`якшувальних при накладанні стягнення, що і зробив суд першої інстанції, наклавши на ОСОБА_1 штраф у мінімальному розмірі, передбаченому ч. 1 ст. 41 КУпАП, але не можуть бути підставами для закриття провадження у справі.
Доводи апелянта щодо неналежного оформлення матеріалів адміністративної справи не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді.
Твердження апелянта про те, що ні протокол ні матеріали справи не містять його пояснень безпідставні, оскільки від надання пояснень у протоколі ОСОБА_1 відмовився зазначивши, що пояснення будуть нададані в суді, зі змістом протоколу ознайомився, про що свідчить його підпис. 
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, що судом не розкрито зміст триваючого правопорушення апеляційний суд зазначає, що вчинене ОСОБА_1 правопорушення є триваючим, оскільки ним порушуються права працівників підприємства КП «Добробут» щодо несвоєчасної виплати заробітної плати і ці права не відновлені, а триваючим адміністративним правопорушенням є порушення, пов`язані з довготривалим, безперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою, тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила які-небудь встановлені дії або бездіяльність, і далі перебуває в стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності), ці дії безперервно порушують закон протягом деякого часу, іноді такий стан триває протягом значного часу, і весь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що на час винесення постанови, закінчився строк передбачений ч. 2 ст. 38 КУпАП, та провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягало закриттю, то апеляційний суд виходить із наступного.
Так, положеннями ч.2 ст. 38 КУпАП зазначено, що при триваючому правопорушенні стягнення може бути накладено протягом 3 місяців з моменту виявлення правопорушення.
Оскільки адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 41 КУпАП є триваючим, то адміністративне стягнення у даному випадку може бути накладено протягом 3 місяців з моменту виявлення адміністративного правопорушення.
Вказане правопорушення було виявлено 19.11.2021 року (дата акту проведеної перевірки), а постанова по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 винесена 12.01.2022 року, тобто судом дотримано тримісячного строку накладення адміністративного стягнення, що узгоджується із положеннями ст. 38 КУпАП.
Отже, вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, які не знайшли свого підтвердження і жодними чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
На підставі вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Приазовського районного суду Запорізької області від 12 січня 2022 р., якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого  ч. 1 ст. 41 КУпАПзалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                                        М.С. Тютюник