ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14 червня 2022 року	  м. Одеса	Справа № 916/840/21	
Південно - західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Філінюка І.Г.
суддів: Аленіна О.Ю., Богатиря К.В. 

секретар судового засідання Чеголя Є.О.
за участю:
від Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Ойл» - Комаха А.І.;
від Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» - Коновалова Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний»
на рішення Господарського суду Одеської області від 25.08.2021 
та додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 06.09.2021
по справі №916/840/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Ойл» 
до відповідача - Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» 
про стягнення 261 778,88 грн.

суддя суду першої інстанції - Мостепаненко Ю.І.
місце ухвалення рішення: м. Одеса, пр-т Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області. 
Повний текст рішення складено - 31.08.2021та 06.09.2021.

ВСТАНОВИВ:

29.03.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Софія Ойл» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 29.06.2021), в якій просить суд стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» на користь позивача суму заборгованості в розмірі 261 778,88 грн., з яких: 200 499,60 грн. - сума забезпечення виконання договору, 32  280,44 грн. - пеня, 14  034,97 грн. - штраф, 2 653,19 грн. - 3% річних та 12 310,68 грн. - інфляційних витрат, а також витрати по сплаті судового збору. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08.12.2020 між ТОВ «Софія Ойл» та ДП «МТП «Южний» було укладено договір поставки №Т/БП-321/20 паливного дизеля за цінами та в кількості, яка вказана в Додатку №1. Товариством, як постачальником, було внесено забезпечення виконання договору в розмірі 200  499,60 грн. на користь Порту.
ТОВ «Софія Ойл» вказує, що 10.12.2020, користуючись своїм правом, визначеним ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та п. 2.1.1 договору, направило ДП «МТП «Южний» засобами електронної пошти та в подальшому засобами поштової відправки лист № 131/10-12 від 10.12.2020р, яким ініційовано здійснити перегляд ціни товару, з урахуванням стрімкого та значного зростання ціни на паливо на ринку України та суттєвою зміною вартості нафти на світовому ринку та зростанням котирувань, які лежать в основі ціноутворення на ринку нафтопродуктів. 
Не зважаючи на відсутність відповіді на Лист про збільшення ціни та відсутність узгодження сторонами ціни, 16.12.2020р. на електрону пошту ТОВ „Софія Ойл" отримано рознарядку щодо необхідності здійснення поставки товару у кількості 200 т за ціною, що визначна Договором поставки - 16708,30 грн. без ПДВ.
ТОВ «Софія Ойл» встановлено неналежне оформлення рознарядки та таких її недоліків, що не дозволяли розглядати рознарядку, як підставу для виникнення зобов`язання здійснити поставку товару, оскільки рознарядка не містила інформації щодо місця поставки, а саме адреси місця поставки товару, даних та копій документів, якими б підтверджувались повноваження підписанта рознарядки, даних щодо узгодження сторонами ціни та об`єму поставки, відтиску печатки покупця на рознарядці, що ставило під сумнів повноваження підписантів рознарядки.
Приймаючи до уваги, що письмова рознарядка на 200 т. не направлялась Портом та не отримувалась в оригіналі позивачем протягом строку дії договору поставки (до 31.12.2020), враховуючи закінчення строку його дії, ТОВ «Софія Ойл» вважає, що відповідно до п.5.3.3 Договору, у Порту виникло зобов`язання здійснити повернення отриманого забезпечення виконання договору у строки, що обумовлені ним та Законом України «Про публічні закупівлі».
Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.08.2021 позов задоволено частково.
Стягнуто з державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Ойл» 200  499,60 грн. - суми забезпечення виконання договору, 2   653,19 грн. - 3% річних, 12  310,68 грн - інфляційних збитків, та 3  231,95 грн. - витрат по сплаті судового збору.
В решті позову - відмовлено. 
Обґрунтування рішення суду першої інстанції.
Місцевим господарським судом встановлено, що покупцем належним чином не оформлено та не направлено рознарядку протягом строку дії договору поставки, а саме до 31.12.2020, що призвело до відсутності обов`язку постачальника здійснити поставку товару, та свідчить про припинення зобов`язань сторін у зв`язку з закінченням строком дії договору, в межах якого не реалізовані права та обов`язки іншої сторони, направлені на виникнення певних зобов`язань у іншого учасника договірних відносин, обов`язок з повернення забезпечення виконання договору має відбутися не пізніше 5 банківських днів з дати виконання тих зобов`язань, що мали місце, тобто протягом 5 банківських днів після закінчення строку дії договору, що починає відлік 01 січня 2021 року та останній день для повернення забезпечення виконання договору - 12 січня 2021 року.
У зв`язку, з чим суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Софія Ойл» в частині стягнення з відповідача суми забезпечення виконання договору поставки №Т/БП-321/20 від 08.12.2020 в розмірі 200   499,60 грн. 
          Суд відмовив в задоволенні вимог позивача про стягнення пені та штрафу за порушення строків виконання грошового зобов`язання згідно ч.2 ст. 231 ГК України, оскільки вказаною нормою встановлено відповідальність боржника за несвоєчасне виконання саме негрошового зобов`язання.
Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 06.09.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Ойл» - задоволено частково.
Стягнуто з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Ойл» 32  922,97 грн. - витрат на професійну правничу допомогу.
У задоволенні решти заяви відмовлено, з огляду на часткове задоволення позовних вимог. 
Судом зазначено, що розмір винагороди за надання правової допомоги адвоката у додатку №2 від 05.01.2021 та додаткової угоди №1 від 29.06.2021, до договору про надання правової допомоги №050121 від 05.2021р., визначений у вигляді фіксованої суми та не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, з огляду на що відхилено клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу. 
Не погодившись із вказаними судовими рішеннями, Державне підприємство «Морський торговельний порт «Южний» звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 25.08.2021 по справі №916/840/21 в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Ойл» відмовити в повному обсязі; скасувати додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 06.09.2021 по справі №916/840/21.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що для початку відліку строку поставки палива, в даному випадку, первинне значення має направлення рознарядки саме електронною поштою (факт отримання 16.12.2020 рознарядки електронною поштою підтверджено листом ТОВ «Софія Ойл» за вих. № 146/23-12 від 23.12.2020), а отже, ТОВ «Софія Ойл» було зобов`язане здійснити поставку товару, у строк до 23.12.2020.
Стосовно висновку суду першої інстанції, що положеннями п. 4.1 Договору обумовлено, що обов`язок покупця по направленню рознарядки складається із двох одночасних, обов`язкових його дій з направлення рознарядки, - скаржник зазначає про безпідставність такого висновку, оскільки він суперечить положенням Договору, яким не передбачено період часу впродовж якого необхідно було направити поштовим відправленням оригінал письмової рознарядки, після її направлення електронною поштою.
Відповідач також зауважує, що ТОВ «Софія Ойл» протягом 2020 року поставляла дизельне паливо та бензин автомобільний на склад ДП «МТП «Южний» в рамках аналогічних договорів в яких адресою місцезнаходження Покупця було визначено - м. Южне, Одеської області, вул. Берегова, 13, та жодних звернень щодо неможливості визначення місця знаходження складу від Постачальника не надходило.
Крім того, рознарядка була підписана уповноваженими особами ДП «МТП «Южний», згідно з порядком, встановленими на підприємстві. 
Щодо ігнорування ДП «МГП «Южний» звернень про перегляд ціни Договору, в повному обсязі, скаржник зазначає, що діючим законодавством не передбачено зобов`язань для сторони погоджуватись з пропозицією іншої сторони на внесення змін до Договору, Рознарядка на поставку обумовленого Договором товару підлягає виконанню на умовах та за цінами, погодженими Договором, а тому скаржник вважає, що відсутні правові підстави для зупинення постачальником виконання свого зобов`язання щодо поставки товару на підставі ч.3 ст. 538 ЦК України, та, відповідно, підстави вважати виконаними зобов`язання в частині поставки товару за Договором, також відсутні.
Скаржник зауважує, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України, частиною першою статті 202 Господарського кодексу України такою підставою є виконання, проведене належним чином. Отже, поставка товару та його прийняття покупцем в обсязі визначеному Договором може бути здійснена й після 31.12.2020.
В свою чергу, невиконання ТОВ «Софія Ойл» своїх обов`язків щодо поставки товару у обсязі, визначеному у специфікації (додаток № 1 до Договору), свідчить про ненастання та відсутність у Відповідача обов`язку з повернення грошового забезпечення на підставі підпункту 5.3.3 пункту 5.3 вказаного Договору. А відтак, відсутнє й право у Позивача вимагати повернення грошового забезпечення у розмірі 233 920,68 грн. та нараховувати штрафні санкції на суму прострочення.
Щодо додаткового рішення, скаржник зазначає, що у разі скасування первісного судового рішення за результатом розгляду апеляційної скарги ДП «МТП «Южний» - це буде самостійною підставою для скасування додаткового судового рішення до нього.
Додатково відповідач зауважує, що в суді першої інстанції ДП «МТП «Южний» зазначало про те, що заявлена до стягнення ТОВ «Софія Ойл» сума витрат на правову допомогу є необґрунтованою та невідповідною справі, оскільки, зокрема, в додатку № 2 до Договору про надання правової допомоги окремі послуги дублюють одна одну.
Позиція Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Ойл».
18.10.2021 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Ойл» на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач зазначає, що покупцем не направлено належним чином оформлену рознарядку протягом строку дії договору поставки (31.12.2020), що призвело до відсутності зобов`язання постачальника здійснити поставку товару. 
Позивач зауважує, що в рамках строку дії договору, Відповідач фактично в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов`язань за договором поставки. Позивач направляючи листи про перегляд ціни, з дотриманням процедури визначеної для цього договором, мав виправдане очікування отримати результат розгляду своїх листів. Проте такі звернення були проігноровані, відмови в укладанні додаткової угоди до договору поставки про перегляд ціни Позивачем в рамках строку дії договору не отримувалось, До отримання відмови у Позивача були відсутні підстави звертатися до перегляду ціни у судовому порядку.
Так, позивач, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення у справі від 25.08.2021 та додаткове рішення від 06.09.2021 у справі №916/840/21 без змін.
Стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЯ ОЙЛ» понесені витрати на правову допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 20 000,00 грн. 
Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.
30.09.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» на рішення Господарського суду Одеської області від 25.08.2021 та додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 06.09.2021 по справі №916/840/21.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Філінюка І.Г., суддів: ОСОБА_1, Будішевська Л.О. що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями  від 30.09.2021.
Ухвалою Південно - західного апеляційного господарського суду від 05.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» на рішення Господарського суду Одеської області від 25.08.2021 та додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 06.09.2021 у справі №  916/840/21.
Призначено справу №  916/840/21до розгляду на 30.11.2021 о 14:00 год.
В судовому засіданні 30.11.2021 оголошено перерву до 20.01.2022 об 11:00 год.
У зв`язку з перебуванням судді Будішевської Л.О. з 17.01.2022 по 21.01.2022 відповідно до наказу Голови суду від 16.12.2021, №312-в у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду № 14 від 19.01.2022 призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2022, для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі головуючого судді - Філінюка І.Г., судді: Богатир К.В., ОСОБА_1
Ухвалою Південно - західного апеляційного господарського суду від 19.01.2022 прийнято справу №916/840/21 до провадження у зміненому складі суддів: головуючий суддя Філінюк І.Г. судді: Богатир К.В., ОСОБА_1
В судовому засіданні 20.01.2022 оголошено перерву до 01.03.2022 об 11:00 год.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та наявну загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду та працівників суду, судове засідання 01.03.2022 не відбулось.
У зв`язку із звільненням у відставку судді ОСОБА_1 , відповідно до Рішення Вищої Ради Правосуддя від 17.02.2022 №137/0/15-22 "Про звільнення ОСОБА_1  з посади судді Південно-західного апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку", розпорядженням керівника апарату суду № 426 від 21.03.2022 призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2022, для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя - Філінюк І.Г., судді: Аленін О.Ю., Богатир К.В.
Ухвалою Південно - західного апеляційного господарського суду від 24.03.2022 прийнято справу № 916/840/21 до провадження у зміненому складі суддів: головуючий суддя Філінюк І.Г. судді - Аленін О.Ю., Богатир К.В.
Ухвалою Південно - західного апеляційного господарського суду від 23.05.2022 повідомлено учасників справи про те, що розгляд справи №   916/840/21 відбудеться 14.06.2022 о 15:00 год. 
У судовому засіданні 14.06.2022 представник Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги. 
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Ойл» в судовому засіданні 14.06.2022 надав пояснення по суті спору, заперечував щодо доводів апеляційної скарги та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, судові рішення Господарського суду Одеської області залишити без змін.
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції. 
На виконання тендерних вимог, 04.12.2020 ТОВ «Софія Ойл» сплачено на користь ДП «МТП «Южний» забезпечення виконання договору про закупівлю в розмірі 5% вартості договору - 200 499,60 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №4727 від 04.12.2020.
08.12.2020 між ДП «МТП «Южний» (Покупець) та ТОВ «Софія Ойл» (Постачальник) укладено договір поставки №Т/БП-321/20, за яким постачальник зобов`язується поставити на склад покупця, а покупець - прийняти та оплатити паливо дизельне за цінами та у кількості, які вказані в Додатку №1 до даного договору, що є його невід`ємною частиною (п. 1.1 договору). 
Згідно п. 1.2 договору, найменування товару визначається згідно з Єдиним закупівельним словником ДК 021:2015. 
Згідно п. 1.3 договору, поставка палива здійснюється партіями, автомобільним транспортом, постачальником та за його рахунок на склад покупця. 
Згідно п. 2.1 договору, загальна сума договору складає 4   009  992,00 грн. з урахуванням ПДВ 20% - 668 332,00грн. 
Згідно п. 2.1.1 договору, ціна на паливо, визначена у Додатку №1 (специфікація) до цього договору, може бути змінена постачальником та покупцем у разі зміни ціни на паливо на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в цьому договорі. При цьому, постачальник або покупець підтверджує зміну ціни на паливо довідкою, виданою ДП «Держзовнішінформ» з урахуванням умов постачання. 
Згідно п. 2.2 договору, покупець здійснює оплату за поставлене паливо протягом 60-ти банківських днів з дати поставки палива на склад покупця та оформлення видаткової накладної, оригіналу рахунку та податкової накладної з визначеними кодами щодо товарів, робіт та послуг відповідно до ДК, та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно вимог чинного законодавства, та зобов`язаний скласти в електронній формі акцизну накладну за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД за операціями з реалізації пального та зареєструвати її в Єдиному реєстрі акцизних накладних з дотриманням умов щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством та за наявності повного пакету належним чином оформлених первинних документів, що підтверджують факт здійснення господарської операції, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника. В разі відмови у реєстрації податкової накладної у ЄРПН та зареєстрованої в ЄРПН акцизної накладної оплата рахунків відкладається до вирішення питання. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця. 
Згідно п. 3.2. договору, факт поставленого покупцю з боку постачальника палива підтверджується видатковою накладною та товарно-транспортною накладною. 
Згідно п. 4.1. договору, поставка палива здійснюється протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати направлення покупцем письмової рознарядки (заявки) постачальнику на поставку товару. 
Письмова рознарядка може направлятись засобами факсимільного зв`язку або електронною поштою з обов`язковим направленням оригіналу письмової рознарядки (заявки) поштовим відправленням (листом з описом вкладення). Письмові рознарядки (заявки), направлені факсом або електронною поштою, мають повну юридичну силу, породжують права та обов`язки для сторін, можуть бути подані до судових інстанцій в якості належних доказів і не можуть спростовуватись сторонами договору. Належним підтвердженням направлення письмової рознарядки (заявки) та її отримання стороною є звичайне технічне підтвердження покупця про відправлення документу: звіт факсимільного апарату, звіт серверу про відправлення електронного повідомлення тощо. 
Згідно п. 4.2 договору, датою поставки палива вважається дата передачі палива на склад покупця, яка визначається в товарно-транспортній накладній. 
Згідно п. 5.3.3 договору, до укладання цього договору постачальник зобов`язаний внести забезпечення його виконання у розмірі не менше 200   499,60 грн. згідно з умовами, зазначеними у тендерній документації. Забезпечення виконання цього договору повертається постачальнику після виконання постачальником договору, а також у разі визнання судом результатів процедури закупівлі або договору недійсними, у випадках, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», а також згідно з умовами, визначеними в договорі, але не пізніше ніж протягом 5 банківських днів з дня настання зазначених обставин. 
Згідно п. 6.1. договору, у випадку порушення зобов`язання, що випливає з цього договору, винна сторона несе відповідальність перед іншою стороною відповідно до діючого законодавства України та умов, викладених у цьому договорі. 
Згідно п. 6.2 договору, за порушення постачальником строку виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,5 % вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30-ть днів додатково стягується штраф в розмірі 15 % вказаної вартості. 
Згідно п. 7.1 договору, договір набуває чинності з моменту його укладання і діє по 31.12.2020, а в частині обов`язків, що виникли в період дії цього договору, і відповідальність за їх невиконання - до повного їх виконання, проведеного належним чином, і за вимогою кредитора про відшкодування нанесених збитків і сплати неустойки. 
Згідно п. 8.2 договору, всі зміни та доповнення до цього договору оформлюються шляхом підписання додаткової угоди. 
Згідно специфікації, що є Додатком №1 до договору постачання №Т/БП-321/20 від 08.12.2020, сторони домовились щодо поставки палива дизельного ULSD 10 PPM (вміст сірки до 10 мг/кг), 200 т, ціна за одиницю без ПДВ - 16  708,30 грн., загальна вартість без ПДВ - 3   341  660,00 грн., загальна сума ПДВ - 668  332,00 грн., загальна вартість з ПДВ - 4  009  992,00 грн. 
Листом від 10.12.2020 за вих.№131/10-12 позивач повідомив відповідача про наявність підстав для зміни ціни на паливо відповідно до положень п. 2.1.1 договору, у зв`язку з коливанням ціни на паливо на ринку в період з 18.11.2020 по 07.12.2020, на підтвердження чого надано довідку з ДП «Держзовнішінформ» №122/167  від 10.12.2020, та просив відповідача укласти додаткову угоду до договору, що передбачає внесення відповідних змін в частині збільшення ціни за одиницю товару, зменшення обсягу та зміни загальної суми договору. 
16.12.2020 ДП «МТП «Южний» складено рознарядку за вих.№ 224-63/14 на поставку товару: паливо дизельне ULSD 10 PPM (вміст сірки до 10 мг/кг), 200 т, ціна за одиницю без ПДВ - 16 708,30 грн., загальна вартість без ПДВ - 3 341 660,00 грн., загальна сума ПДВ - 668 332,00 грн., загальна вартість з ПДВ - 4 009 992,00 грн. Рознарядка складена за підписом головного інженера О.С. Янішевського та начальника бази постачання В.В. Алексєєва, яка направлена на електронну адресу позивача 16.12.2020.
В свою чергу, листом від 16.12.2020 за вих.№137/16-12 позивач повідомив відповідача про наявність підстав для зміни ціни на паливо, відповідно до положень п. 2.1.1 договору, у зв`язку з коливанням ціни на паливо на ринку в період з 18.11.2020 по 09.12.2020, на підтвердження чого надано довідку з ДП «Держзовнішінформ» №122/293 від 16.12.2020, та просив відповідача укласти додаткову угоду до договору, що передбачає внесення відповідних змін в частині збільшення ціни за одиницю товару. 
Листом №7696/12/224/20 від 17.12.2020 відповідач повідомив позивача про отримання листа від 16.12.2020 №137/16-12, про необґрунтованість обраного позивачем періоду для порівняння цін на паливо та відсутність підстав для укладення додаткової угоди. 
Листом №7855/12/224/20 від 22.12.2020 відповідач повідомив позивача, що 23.12.2020 є останнім днем поставки дизельного палива, зокрема, згідно договору Т/БП-321/20 від 08.12.2020, та просив розпочати поставку палива згідно умов договору. 
Листом №145/23-12 від 23.12.2020 позивач втретє повідомив відповідача про наявність підстав для зміни ціни на паливо, відповідно до положень п. 2.1.1 договору, у зв`язку з коливанням ціни на паливо на ринку в період з 09.12.2020р. по 22.12.2020р., на підтвердження чого надано довідку з ДП "Держзовнішінформ" №12/90  від 23.12.2020р., та просив відповідача укласти додаткову угоду до договору, що передбачає внесення відповідних змін в частині збільшення ціни за одиницю товару та, відповідно, зменшення обсягу закупівлі. 
Листом №146/23-12 від 23.12.2020р. на лист №7855/12/224/20 від 22.12.2020р. ТОВ «Софія Ойл» повідомило ДП «МТП «Южний» про отримання на електронну адресу рознарядки за вих.№224/63/14 від 16.12.2020 на поставку палива дизельного у кількості 200т, однак постачальник позбавлений можливості належним чином виконати поставку палива, з огляду на відсутність зазначення у вказаній рознарядці місця поставки товару, що є істотною умовою договору, а сам договір не містить визначення складу покупця та конкретної адреси такого складу, у зв`язку з чим просив надати належним чином оформлену рознарядку. До того ж, постачальник повідомив про ненадання покупцем підписаного ним оригіналу примірника договору №Т/БП-321/20 від 08.12.2020. 
Листом №150/28-12 від 28.12.2020 у відповідь на лист №7855/12/224/20 від 22.12.2020 позивач просив відповідача направити проект додаткових угод щодо доповнення, серед іншого, договору поставки №Т/БП-321/20 від 08.12.2020, визначенням складу покупця, з конкретно визначеним місцем поставки товару та усіма необхідними даними для здійснення поставки. 
Окрім цього, листом за вих.№151/30.12 від 30.12.2020 позивач повторно повідомив відповідача про неможливість здійснення поставки товару у зв`язку з неналежним оформленням рознарядки, а також зазначив, що отримана електронною поштою рознарядка за вих.№224/63/14 від 16.12.2020 містить підписи осіб, повноваження яких не підтверджені, та рознарядка не містить печатки підприємства, що викликає сумнів у правомірності її подання, зазначивши, що від Порту не отримано оригіналу такої рознарядки, як то передбачено п. 4.1 Договору, у зв`язку з чим просив направити належним чином складену рознарядку з усіма необхідними даними для здійснення поставки. 
Листом за вих.№05/06-01 від 06.01.2021 позивач повідомив відповідача про те, що за час дії договору він не отримував рознарядки покупця, які б відповідали умовам договору, про що постачальник повідомив покупця листами за вих.№146/23-12 від 23.12.2020, №150/28-12 від 28.12.2020 та 151/30-12 від 30.12.2020. При цьому, враховуючи, що термін договору закінчився 31.12.2020, сплачене ним забезпечення в розмірі 200  499,60 грн. має бути повернуто до 12.01.2021. 
Листом за вих.№ 09/13-01 від 13.01.2021 ТОВ «Софія Ойл» повторно звернулось до ДП «МТП «Южний» з вимогою про повернення внесеного забезпечення виконання  в розмірі 200 499,60 грн.
Листом № 330/12/224/21 від 15.01.2021 Порт повідомив позивача, що адреса поставки товару вбачається з тендерної документації, при цьому ТОВ «Софія Ойл»  вже поставляло Порту дизельне пальне, та запитань щодо знаходження складу покупця не виникало.
Листом від 15.01.2021 за вих.№331/12/224/21 у відповідь на лист №146/23-12 від 23.12.2020 ДП «МТП «Южний» повідомив позивача, що оригінал рознарядки був відправлений поштовим відправленням (листом з описом вкладення) за вказаною в розділі 10 договору адресою, номер поштового відправлення 6548106024100. 
Щодо твердження про те, що постачальник позбавлений можливості належним чином виконати поставку палива, з огляду на відсутність зазначення у рознарядці місця поставки товару, зазначив, що у тендерній документації «Розділ 1 п.2.2. Загальні положення» вказана адреса ДП «МТП «Южний» та згідно «Додатку №2. Пропозиція», яка подається разом з тендерною документацією зазначено, що «вивчивши тендерну документацію та технічну специфікацію, на виконання зазначеного вище, ми, уповноважені на подання тендерної пропозиції, маємо можливість та погоджуємось виконати вимоги замовника». Тобто, подаючи свою пропозицію, ТОВ «Софія Ойл» було зрозуміло всі умови поставки палива до ДП «МТП «Южний» та, відповідно, надано своє погодження на укладення договору. Крім того, в розділі 10 договору «Реквізити сторін» чітко вказано адресу ДП «МТП «Южний»: 65481, Одеська область, м. Южне, вул. Берегова, 13, що виключає будь-які сумніви щодо адреси знаходження складу покупця (дане місце виконання договору також вказано в електронній системі державних закупівель (закупівля №7955268).
Окрім цього, листом №332/12/224/21 від 15.01.2021 відповідач повідомив позивача, що рознарядка на поставку товару, зокрема за №224-63/14 були підписані уповноваженими особами ДП «МТП «Южний», згідно з порядком, встановленим на підприємстві. Окрім цього, відповідач звернув увагу, що позивачем вже була виконана аналогічна рознарядка №224-63/13 за договором №Т/БП-320/20 від 08.12.2020. 
Листом від 16.01.2021 за вих.№329/12/224/21 у відповідь на листи позивача №144/23-12 від 23.12.2020 та №145/23-12 від 23.12.2020, відповідач повідомив, що рознарядка на поставку товару №224-63-14 була направлена на адресу позивача ще 16.12.2020, тому поставка палива повинна була бути здійснена у строк до 23.12.2020 включно за ціною, згідно договору поставки. Однак, станом на 23.12.2020 ДП «МТП «Южний» товар не отримало, тому вказані рознарядки не підлягають скасуванню. 
Зважаючи на закінчення строку дії договору поставки №Т/БП-321/20 від 08.12.2020, відсутність належним чином оформленої рознарядки на поставку, позивач вважає вказаний договір виконаним, з огляду на закінчення строку його дії - 31.12.2020, що і стало підставою для звернення до ДП «МТП «Южний» про повернення суми внесеного ТОВ «Софія Ойл» забезпечення виконання договору. Однак, невиконання Портом вимог ТОВ «Софія Ойл» про повернення суми внесеного забезпечення виконання договору, стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником у апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції. 
Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.
Відповідно до ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).
Приписами ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Згідно з ст.ст. 530, 610 - 612 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
У відповідності до ч. 1, 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України       про договір купівлі-продажу.
За приписами ч. 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.
Таким чином, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.
Так, предметом позовних вимог є стягнення з відповідача суми внесеного позивачем забезпечення виконання договору, розмір якого, згідно п. 5.3.3 договору, складає 200 499,60 грн., та яке було сплачено позивачем на користь ДП «МТП «Южний» 04.12.2020, що підтверджується копією платіжного доручення №4727 від 04.12.2020, наявного в матеріалах справи та не заперечується жодною із сторін. 
Як на правову підставу позовних вимог в цій частині позивач посилається на положення статті 27 Закону України «Про публічні закупівлі» та п. 5.3.3 договору поставки №Т/БП-321/20 від 08.12.2020р. 
Згідно ч. 1, 2 ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі», замовник має право вимагати від переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі внесення ним не пізніше дати укладення договору про закупівлю забезпечення виконання такого договору, якщо внесення такого забезпечення передбачено тендерною документацією або в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі.
Замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю: після виконання переможцем процедури закупівлі/спрощеної закупівлі договору про закупівлю; за рішенням суду щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним; у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону; згідно з умовами, зазначеними в договорі про закупівлю, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.
Вказаним положенням Закону кореспондують і умови п. 5.3.3 договору поставки. 
Позивач вказує, що договір фактично є виконаним, у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, та ненадходженням протягом строку дії договору від відповідача належним чином оформленої рознарядки на поставку товару в порядку, визначеному п. 4.1. договору, що є підставою для повернення відповідачем внесеної суми сплаченого позивачем забезпечення виконання зобов`язання. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевим господарським судом зазначено, що з аналізу положень п. 4.1. договору поставки вбачається, що дія по направленню рознарядки складається з двох різних, але одночасних дій, які повинні сприйматися нерозривними у контексті направлення рознарядки постачальнику продукції, а саме направлення письмової рознарядки в оригіналі поштою та у сканкопії на електронну адресу, а тому вони є обов`язковими умовами. Саме виконання та наявність обох дій є початком виникнення обов`язку у постачальника на поставку продукції. Разом з тим, невиконання однієї із частин такої умови є наслідком невідповідності дій умовам п. 4.1. договору. 
Так, з огляду на встановлені судом обставини невиконання відповідачем свого обов`язку з належного направлення оригіналу рознарядки на адресу ТОВ «Софія Ойл» в межах строку дії договору поставки - до 31.12.2020, суд дійшов висновку про невиконання у позивача, як постачальника, обов`язку з поставки палива згідно обумовленого в п. 4.1. договору сторонами строку та в межах строку дії договору поставки, проте з таким висновком судова колегія не може погодитися, з огляду на наступне.
Так, 08.12.2020 між ДП «МТП «Южний» (покупець) та ТОВ «Софія Ойл» (постачальник) укладено договір поставки №Т/БП-321/20, за яким постачальник зобов`язався поставити на склад покупця, а покупець - прийняти та оплатити паливо дизельне за цінами та у кількості, які вказані в Додатку №1 до даного договору, що є його невід`ємною частиною (п. 1.1 договору).
Згідно специфікації, що є Додатком №1 до договору поставки №Т/БП-321/20 від 08.12.2020р., сторони домовились щодо поставки палива дизельного ULSD 10 PPM (вміст сірки до 10 мг/кг), 200 т, ціна за одиницю без ПДВ - 16 708,30 грн., загальна вартість без ПДВ - 3 341 660,00 грн., загальна сума ПДВ - 668 332,00 грн., загальна вартість з ПДВ - 4 009 992,00 грн.
Сторони узгодили у п. 4.1.  договору, що поставка палива здійснюється протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати направлення покупцем письмової рознарядки (заявки) постачальнику на поставку товару. Письмова рознарядка може направлятись засобами факсимільного зв`язку або електронною поштою з обов`язковим направленням оригіналу письмової рознарядки (заявки) поштовим відправленням (листом з описом вкладення). Письмові рознарядки (заявки), направлені факсом або електронною поштою, мають повну юридичну силу, породжують права та обов`язки для сторін, можуть бути подані до судових інстанцій в якості належних доказів і не можуть спростовуватись сторонами договору. Належним підтвердженням направлення письмової рознарядки (заявки) та її отримання стороною є звичайне технічне підтвердження покупця про відправлення документу: звіт факсимільного апарату, звіт серверу про відправлення електронного повідомлення тощо. 
В подальшому, із листування між сторонами, визначеного у описовій частині постанови, вбачається, що постачальник неодноразово ініціював внесення до спірного договору змін щодо ціни товару. 
Так, як вбачається з листа постачальника від 23.12.2020 року за вих. №144/23-12 щодо збільшення ціни, останній посилаючись на коливання ціни на нафтопродукти та необхідність зменшення у зв`язку із цим обсягу закупівлі палива покупцем, просив укласти додаткову угоду до спірного договору поставки, письмово повідомити про скасування рознарядки від 16.12.2020 року за договором від 08.12.2020 року та направити нову рознарядку, відповідно до спірного договору саме зі зменшенням кількості обсягу та новою ціною.
В подальшому, у той же день, 23.12.2020 року листом за вих. №147/23-12 щодо порядку здійснення поставки, постачальник повідомив покупця про отримання ним спірної рознарядки від 16.12.2020 року електронною поштою, та не, заперечуючи вказаного вище, зазначив, що позбавлений можливості належним чином виконати поставку палива у зв`язку із відсутністю у вказаній рознарядці місця поставки товару, що є істотною умовою договору. Також зазначив про неотримання оригіналу як спірного договору, так і оригіналу спірної рознарядки.
Вже у листі від 28.12.2020 року за вих. №150/28-12, постачальник зазначає лише про необхідність направлення з боку покупця додаткових угод до спірного договору поставки палива із доповненням визначення складу покупця.
На виконання п. 4.1. договору поставки, 16.12.2020 ДП «МТП «Южний» складено рознарядку за вих.№ 224-63/14 на поставку товару: паливо дизельне ULSD 10 PPM (вміст сірки до 10 мг/кг), 200 т, ціна за одиницю без ПДВ - 16 708,30 грн., загальна вартість без ПДВ - 3 341 660,00 грн., загальна сума ПДВ - 668 332,00 грн., загальна вартість з ПДВ - 4009 992,00 грн.
Рознарядка складена за підписом головного інженера О.С. Янішевського та начальника бази постачання В.В. Алексєєва та направлена на електронну адресу ТОВ «Софія Ойл», зазначену в п. 10 договору поставки, що не заперечується жодною із сторін.
На підтвердження направлення на адресу позивача рознарядки за вих.№ 224-63/14 від 16.12.2020 відповідачем надано копію опису вкладення №6548106024100, згідно опису - рознарядка, 2 шт/арк. 
Відтак, колегія суддів зазначає, що наявне у матеріалах справи листування між сторонами по справі щодо виконання спірного договору поставки свідчить в основному про бажання постачальника внести зміни щодо вартості палива, що постачається, з посиланням останнього на різні підстави, в тому числі і на неналежним чином не оформлену письмову рознарядку від 16.12.2020 року на поставку палива у кількості 150 т. Тобто, фактично, позивач послався на відсутність у рознарядці місця поставки та не отримання такої рознарядки поштовим повідомленням.
Судова колегія наголошує, що у ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 13 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. 
За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Разом із цим, визначений у процесуальному законі принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 21.12.2020 року у справі № 916/401/17).
Згідно з ч. 1 ст. 76  Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Колегія суддів у даній справі звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.03.2021 року зі справи № 908/1879/17, згідно з якою: "із внесенням 17.10.2019 року змін до Господарського процесуального кодексу України його ст. 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Іншими словами тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були".
Одночасно стаття 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених ст. 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.
З урахуванням викладеного, колегія суддів, з огляду на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, зазначає, що наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, можуть бути належними, допустимими та вірогідними доказами того, що відповідач саме 24.12.2020 року здійснив відправку спірної рознарядки від 16.12.2020 року на адресу позивача на поставку палива у кількості 150 т, яку раніше, 16.12.2020 року направив електронною поштою останньому.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції неправомірно не прийнято в якості вірогідного доказу наявний у матеріалах справи визначений вище опис вкладення у цінний лист, оскільки останній свідчить про направлення на адресу постачальника рознарядки на 2 - х аркушах, за умовами спірного договору постачання правовідносини між сторонами щодо постачання палива, які виникли у відповідності до двох рознарядок від 14.12.2020 року та від 16.12.2020 року, виконання зобов`язань за першою з яких виконане та не оспорюється сторонами по справі ані за первісним, ані за зустрічним позовом; листування між сторонами стосувалось лише неналежно оформленої рознарядки від 16.12.2020 року і щодо відповідальних осіб, які її підписали, наявності печаток та місця поставки. При цьому, позивачем, на підтвердження своєї правової позиції, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано жодного належного та допустимого доказу щодо відсутності факту направлення відповідачем на адресу позивача  будь-якого повідомлення із трек номером 6548106024100 від 24.12.2020 та неотримання останнього або отримання з цим треком іншої поштової кореспонденції. 
Крім цього, колегія суддів зазначає про те, що як у спірному рішенні суду першої інстанції, так і в процесуальних заявах позивача по суті справи, листуванні між сторонами наявний акцент на саме отримання позивачем за спірним договором поставки рознарядки від 16.12.2020 року. Натомість, умови договору постачання палива, а саме його п. 4.2 зазначає про те, що письмова рознарядка (заявка) може направлятися засобами факсимільного зв`язку або електронною поштою з обов`язковим направленням оригіналу письмової рознарядки (заявки) поштовим відправленням (листом з описом вкладення). Письмові рознарядки (заявки), відправлені факсом або електронною поштою, мають повну юридичну силу, породжують права та обов`язки для сторін, можуть бути подані до судових інстанцій в якості належних доказів і не можуть спростовуватись сторонами договору.
Тобто, умовами договору постачання передумовлено саме направлення, а не отримання такої рознарядки постачальником, з огляду на що маються підстави вважати, що покупцем умови договору в цій частині виконано у повному обсязі, в строк дії договору, оскільки позивачем в листуванні підтверджено факт отримання від відповідача рознарядки тим же способом і оформленою тим же чином, як і попередня, яка була прийнята без зауважень та заперечень до виконання і виконана в обсязі та за ціною, вказаними в первинних документах, оформлених належним чином, в добровільному порядку, підписаних і скріплених печатками сторін. 
Отже, з наведеного вище та умов договору випливає, що саме з моменту отримання постачальником рознарядки на поставку товару у електронному вигляді за умови в подальшому направлення її оригіналу поштовим відправленням починає спливати п`ятиденний строк виконання зобов`язання постачальником за договором поставки, оскільки у даному випадку покупцем не було порушено порядку направлення рознарядки відповідно до умов договору, та, відповідно, у постачальника виник обов`язок щодо виконання умов спірного договору на поставку палива у кількості 150 т.
Крім того, колегія суддів щодо доводів позивача про відсутність у спірному договорі та рознарядці інформації про місце поставки, даних та копій документів, якими підтверджено повноваження підписантів рознарядки, відсутність печатки та узгодження сторонами ціни та об`єму поставки, зазначає, що останнє не може бути підставами для невиконання господарського зобов`язання постачальника щодо постачання палива, оскільки у загальному значенні істотними умовами договору є умови, без визначення яких виконання по ньому стає неможливим, а договір по суті втрачає сенс і правовий зміст,  а відтак, є неукладеним, застосування наслідків якого є окремим видом позову у господарському та цивільному судочинстві, чого в даному випадку з матеріалів справи не вбачається, бо викладені заперечення стосуються в цілому непогодження сторонами умови збільшення ціни товару, тоді як істотною умовою договору є погодження ціни в момент його укладення, що відбулося між сторонами без заперечень та  зауважень. 
У цивільному та господарському законодавстві до істотних умов договору належать умови про предмет договору, умови, які названі в законі або інших правових актах як істотні або необхідні для договорів цього вигляду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Факт відсутності повноважень осіб, які направили рознарядку електронною поштою, місця поставки товари в договорі не доведено позивачем за первісним позовом суду належними та допустимими доказами, оскільки в договорі визначено таке місце - склад покупця і своїми конклюдентними діями з виконання первісної рознарядки, оформленої таким же чином та підписаною тими ж особами, на той же склад, останній підтвердив факт узгодження сторонами цих питань, які не є істотною умовою договору.
Отже, зважаючи на наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку про помилковість мотивів суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача суми забезпечення виконання договору у розмірі 200499 грн. 60 коп., а також нарахованих на вказану суму 3% річних та інфляційних збитків, оскільки недоліки, які існують в тексті доказу письмового направлення спірної рознарядки, на які посилається позивач, мають формальний характер та не спростовують факту направлення йому відповідачем цієї рознарядки в строк дії договору, яку він відмовився виконувати без належних підстав. У випадку відсутності згоди сторін щодо зміни ціни в даному випадку, позивач повинен був виконати належним чином умови укладеного договору, а потім, з огляду на також узгоджені сторонами умови щодо можливості збільшення ціни у визначених випадках, при відмові відповідача вирішувати це питання в судовому порядку. 
Верховним Судом у постанові від 30.04.2020 року у справі №911/1442/19 зроблено відповідний правовий висновок щодо умов виконання господарських зобов`язань поставки та взаємозв`язку такого виконання з припиненням правочину, у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено.
Так, суд касаційної інстанції зазначив, що ст. 598 - 609 гл. 50 Цивільного кодексу України не передбачено такої підстави припинення зобов`язання як закінчення строку дії договору.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
Аналогічної правової позиції також дотримано Верховним Судом у постанові від 04.05.2018 року у справі № 927/333/17.
Тому посилання позивача на відсутність у нього договірного зобов`язання з поставки товару в зв`язку із закінченням строку дії договору не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки в період дії договору він отримав від замовника заявку (рознарядку) на поставку партії товару. 
В частині відмови суду першої інстанції у вимогах про стягнення штрафу та пені колегія зазначає, що у відповідності до вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційним судом переглядаються лише доводи та вимоги, зазначені в апеляційній скарзі, відтак, з огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в лише в частині задоволених позовних вимог та у зв`язку із зазначеним вище, відмова місцевого господарського суду у частині вимог позивача щодо стягнення нарахованих ним пені та штрафу, колегією суддів не переглядається. 
Враховуючи викладене, що позивачем не доведено ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належними доказами по справі, що останній вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання свого господарського зобов`язання, як того вимагає спірний договір постачання палива від 08.12.2020 року №Т/БП-321/20, оскільки, уклавши в добровільному порядку, без заперечень та зауважень договір про закупівлю дизельного палива партіями, виходячи з принципу свободи договору, сторони у справі прийняли на себе передбачені зазначеним договором зобов`язання як щодо оформлення та порядку поставки партії товару, так і щодо умов виконання господарських зобов`язань належним чином, а тому, суд першої інстанції неправомірно дійшов висновку про порушення умов укладеного договору саме покупцем та відсутність такого порушення з боку постачальника, що призвело фактично до передчасного виконання обов`язку відповідача повернути отримані грошові кошти в розмірі забезпечення договору в зв`язку з закінченням строку його дії та при наявності невиконаних зобов`язань з поставки товару з вини постачальника.
Відповідно до чинного законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.
Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.
Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що аргументи, викладені в апеляційній скарзі, знайшли свої підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції без належного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, що призвело до прийняття судом першої інстанції невірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на що рішення суду підлягає частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Ойл» до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» в повному обсязі.
Щодо додаткового рішення Господарського суду Одеської області.
Судова колегія зазначає, що додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 06.09.2021 у справі № 916/840/21 про розподіл судових витрат мають похідний характер від рішення суду першої інстанції по суті спору, а тому скасування судового рішення по суті спору та відмова у задоволенні позову є самостійною та достатньою підставою для скасування додаткового рішення, у зв`язку з чим заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Ойл» (вх. №2-1098/21 від 30.08.2021 року) не підлягає задоволенню.
За таких обставин колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Одеської області від 28.08.2021 частковому скасуванню, а додаткове рішення Господарського суду Одеської області по справі № 916/840/21 скасуванню та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позову та відмови у задоволенні заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Ойл» (вх. №2-1098/21 від 30.08.2021 року)
Витрати по сплаті судового збору у розмірі 4847,92 грн. за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 ГПК України покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Софія Ойл» з відшкодуванням останніх Державному підприємству «Морський торговельний порт «Южний».

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» - задовольнити.
Рішення Господарського суду Одеської області від 25.08.2021 у справі №  916/840/21 - скасувати в частині задоволення позову та прийняти нове рішення.
У задоволенні позову відмовити повністю. 
Додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 06.09.2021 - скасувати.
Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Ойл» (вх. №2-1098/21 від 30.08.2021 року) повністю. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Ойл» на користь Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» - 4847,92 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази, із зазначенням необхідних реквізитів.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 15.06.2022.

Головуючий суддя                                                                      І.Г. Філінюк 

Суддя                                                                                          О.Ю. Аленін

Суддя                                                                                          К.В. Богатир