ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/32709/20                                                                       Суддя першої інстанції: Балась Т.П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2022 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                              Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.
секретаря                                                  Вишняк В.С.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1  про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 вересня 2021 року, -
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) про: 
- визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 10 травня 2016 року по 04 липня 2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, та зобов`язання здійснити таку виплату у розмірі 19582,90 грн;
- визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з січня 2015 року по липень 2018 року та зобов`язання здійснити таку виплату;
- стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати по день ухвалення рішення суду в розмірі 408966,11 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем протиправно не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 10 травня 2016 року по 04 липня 2018 року, а також протиправно не виплачена індексація грошового забезпечення за період з січня 2016 року по липень 2018 року.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 вересня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 10 травня 2016 року по 04 липня 2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 10 травня 2016 року по 04 липня 2018 року, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2015 року по липень 2018 року. Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити відповідну виплату за період з січня 2015 року по липень 2018 року. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Не погоджуючись із судовим рішенням у частині нарахування i виплати індексації грошового забезпечення за період з січня 2015 року по липень 2018 року, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати таке рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити. Свою позицію обґрунтовує тим, що місцевим судом безпідставно не враховано, що індексація грошового забезпечення за період січень-грудень 2015 року нарахована та виплачена в повному обсязі.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити частково, а рішення суду – змінити, з таких підстав.
Судом установлено, що ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за п. "б" (за станом здоров`я) відповідно до частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відповідно до витягу з наказу командувача ВЧ НОМЕР_1 від 04 липня 2018 року №129 позивача:
- виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення;
- виплачено вихідну допомогу по звільненні у запас;
- виплачено надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 10% за період з 01 по 04 липня 2018 року;
- виплачено надбавку за роботу з документами, що містять державну таємницю у розмірі 15% за період з 01 по 04 липня 2018 року;
- виплачено премію в розмірі 35% за період з 01 по 04 липня 2018 року;
- виплачено грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно у сумі 53489,83 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178;
- щорічну основну відпустку за 2018 рік використав;
- грошову допомогу на оздоровлення за 2018 рік отримав;
- матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік не отримав.
Позивач звернувся до відповідача із заявою від 17 листопада 2020 року, в якій просив виплатити йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 10 травня 2016 року по 04 липня 2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а також просив виплатити не нараховану та не виплачену індексацію грошового забезпечення за період з січня 2016 року по липень 2018 року.
Листом-відповіддю №Р-51/40 від 01 грудня 2020 року відповідач повідомив, що оскільки додаткова відпустка учасникам бойових дій відповідно до статті 16-2 Закону України "Про відпустки" не має обов`язкового щорічного характеру, вона не надається у наступному році у разі її невикористання в минулому році, зокрема, після закінчення дії особливого періоду, з урахуванням норм статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Також відповідач зазначив, що листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 26 березня 2018 року №248/1485 було повідомлено, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 року - лютому 2018 року у Міністерства не було.
Не погоджуючись з такими діями (бездіяльністю) відповідача та уважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ВЧ НОМЕР_1 протиправно не було нараховано та виплачено ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану з 10 травня 2016 року по 04 липня 2018 року додаткову відпустку як учаснику бойових дій та індексацію грошового забезпечення за період з січня 2015 року по липень 2018 року.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги обґрунтуються лише тим, що індексація грошового забезпечення за період січень-грудень 2015 року нарахована та виплачена в повному обсязі.
Отже, в межах цього апеляційного провадження необхідним є встановлення законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправною бездіяльності ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період січень-грудень 2015 року та зобов`язання здійснити таку виплату.
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 №2011-ХІІ (далі – Закон №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частинами 2, 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 2001 року №1282-ХІІ (далі – Закон №1282-ХІІ) визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Відповідно до статті 4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (до 01 січня 2016 року) та 103 відсотка (після 01 січня 2016 року).
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно із статтею 6 Закону №1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначаються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі – Порядок).
Відповідно до пункту 11 Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Згідно з пунктом 2 Порядку індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Відповідно до пункту 4 Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Пунктом 5 Порядку визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Згідно з пунктом 6 Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Отже, на підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.
Водночас з наявних в матеріалах справи довідок-розрахунків індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з жовтня 2013 року по липень 2018 року та за період з січня 2015 року по липень 2018 року вбачається, що дійсно позивачу нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення за період січень-грудень 2015 року.
Більше того, позовні вимоги в цій частині обґрунтовуються позивачем не нарахуванням та не виплатою такої індексації саме за період з січня 2016 року по липень 2018 року.
Жодних доказів та/або тверджень щодо не нарахування та не виплати відповідачем позивачу індексації за період січень-грудень 2015 року матеріали справи не містять.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення місцевого суду підлягає зміні у резолютивній частині, а саме, в пунктах 4 та 5 потрібно змінити з «січня 2015 року» на «січня 2016 року». 
Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись статтями 33, 34, 242-244, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Змінити в пунктах 4 та 5 резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 вересня 2021 року з «січня 2015 року» на «січня 2016 року».
У решті судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                      Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                           О.Є. Пилипенко

                                                                                                    Л.Т. Черпіцька