ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/16284/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                              Файдюка В.В.
суддів:                                        Беспалова О.О.
                                                  Мєзєнцева Є.І.

При секретарі:                              Шепель О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року у справі за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про визнання протиправним та скасування припису,

В С Т А Н О В И В :

Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві (далі - відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві № 64 від 27 січня 2020 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на протиправність оскаржуваного припису. Вважає, що висновки перевірки не відповідають обставинам справи, а вимоги визначені відповідачем у приписі не узгоджуються із нормами чинного законодавства, оскільки у будинку по АДРЕСА_1 має місце вертикальна схема системи централізованого опалення, а тому у квартирі необхідно встановити прилади - розподілювачі теплової енергії на всіх радіаторах опалення, які є наявності у квартирі. Натомість споживачем не було надано документів на підтвердження того факту, що всі опалювальні прилади у квартирі обладнані приладом - розподілювачем теплової енергії. Також позивач зазначає, що виконання вимог спірного припису призведе до некоректного визначення фактичного обсягу споживання послуги з централізованого опалення, наслідком чого стане необхідність нарахування неврахованого такими приладами обліку обсягу теплової енергії тим споживачам, квартири яких не обладнані приладами обліку.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, КП ВО Київради (КМДА) "Київтеплоенерго" звернулось до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права. Скаржник зазначає, що судом першої інстанції невірно визначено складність справи, оскільки, на його думку, вказана справа не є малозначною. 
Скаржник вважає, що судом першої інстанції не надано оцінки тому факту, що на час прийняття на облік лічильника у квартирі АДРЕСА_1 не існувало нормативно-правового акта, що регламентував вимоги до встановлення таких лічильників. Не прийнято до уваги та не надано оцінку тому факту, що лічильник не забезпечує коректний облік спожитої теплової енергії мешканцям квартири АДРЕСА_1 .
Зазначає, що вузол обліку було встановлено до введення в дію Порядку № 829, натомість діяли Державні будівельні норми (ДБН) В.2.5.-67:2013 "Опалення, вентиляція та кондиціонування" ДБН В.2.2.-15:2019. На думку скаржника, проєктні рішення, що приймалися за відсутності підзаконних актів, якими мали визначатися загальні умови оснащення вузлами розподільного обліку/приладами розподілювачами теплової енергії, повинні були відповідати вимогам діючих на той час державних будівельних норм (ДБН).
Водночас, встановлення приладів регулювання та обліку тепла окремої квартири в багатоповерховому будинку з вертикальною системою опалення призводить до втручання в систему опалення і, як наслідок, веде до порушення як гідравлічного режиму системи опалення так і теплового балансу будинку в цілому.
Також скаржник зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінку Акту обстеження по АДРЕСА_1 від 24 січня 2020 року про обстеження житлового будинку, який підтверджує, що система опалення будинку не дозволяє встановлювати саме вузли розподільного обліку, а передбачає можливість встановлення приладів-розподілювачів теплової енергії на кожному опалювальному приладі квартири.
Скаржник посилається на судову практику у справах № 754/2479/20, № 753/2748/20, № 756/12036/19, в яких було відмовлено у задоволенні позовних вимог до КП "Київтеплоенерго", де предметом судового спору є вимоги щодо врахування показників приладів розподільного обліку теплової енергії у будинках зі змішаною (комбінованою) системою опалення.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що позивачем не наведено обґрунтованих обставин, які свідчать про необхідність розгляду адміністративної справи за правилами загального позовного провадження. Вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки, навіть у разі здійснення реконструкції, капітального ремонту будівлі (без заміни вузла обліку) повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку не проводиться.
В опалювальні періоди споживач сплачував за послуги теплопостачання за обсяг споживання теплової енергії згідно показань індивідуального лічильника квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними квитанціями, а позивачем враховувалися показники лічильника індивідуального обліку, що підтверджує факт взяття позивачем його на облік.
Посилання скаржника на державні будівельні норми - ДБН В.2.5.-67:2013, В.2.2-15:2019 ґрунтуються, на думку відповідача, на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права та не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві надійшло звернення ОСОБА_1 від 03 грудня 2019 року № Б-5556 щодо порушень законодавства про захист прав споживачів КП «Київтеплоенерго».
На підставі вищевказаної заяви, за погодженням Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 3631-06/55121-03 від 20 грудня 2019 року, наказу Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві від 13 січня 2020 року № 131, направлення на проведення заходу від 13 січня 2020 року № 97, Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві здійснено позаплановий захід (перевірку) у КП «Київтеплоенерго».
За результатами перевірки було складено акт від 24 січня 2020 року № 131-1, в якому зафіксовано порушення абз. 2 п. 10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.
24 січня 2020 року ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві винесено припис № 64 про усунення порушень вимог законодавства за зверненням гр. ОСОБА_1 , а саме: 
1) КП «Київтеплоенерго» зобов`язано усунути порушення вимог законодавства про захист прав споживачів: враховувати показання квартирного засобу обліку теплової енергії; 
2) про виконання припису та вжиті заходи зобов`язано надати інформацію Головному управлінню Держпродспоживслужби в м. Києві з документальним підтвердженням до 21 лютого 2020 року з підтвердженням проведення перерахунку в опалювальному періоді 2019-2020 років, з урахуванням показань приладу обліку теплової енергії, встановленого у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись з винесеним приписом, позивач звернувся з позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що Порядок № 829 набрав чинності лише 24 жовтня 2018 року, тому положення та вимоги Порядку № 829 мають застосовуватися до нових відносин, які визначають процедуру встановлення вузлів розподільного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії. Норми Порядку № 829 застосовуються з моменту чинності Порядку та не мають зворотної сили до вже встановлених лічильників, які були прийняті на облік.
Також суд першої інстанції дійшов висновку, що Порядок № 829 не передбачає зняття з обліку тих лічильників споживачів, які були погоджені та взяті на облік до набуття чинності цим Порядком, та не встановлює заборони щодо врахування показників по таким лічильникам, які надаються споживачами. Також, не вимагається повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку та відповідно з новою процедурою, який раніше був прийнятий на абонентський облік, до набрання чинності Порядку № 829.
При цьому, Порядком № 270 не визначено підстав для зняття з комерційного обліку засобів обліку теплової енергії, а тому у КП «Київтеплоенерго» були відсутні правові підстави для зняття з обліку індивідуального лічильника гр. ОСОБА_1 , який був погоджений та взятий на облік.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із такого.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) регламентуються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 5 квітня 2007 року N 877-V (надалі - Закон N 877-V).
Відповідно до підпункту 8 пункту 4 Положення про Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в області, в місті Києві, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 12 квітня 2017 року № 209, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань забезпечує реалізацію державної політики, зокрема, у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про захист прав споживачів (у тому числі споживачів виробів з дорогоцінних металів та дорогоцінного каміння), зокрема, перевіряє додержання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог законодавства про захист прав споживачів, а також правил торгівлі та надання послуг; проводить контрольні перевірки правильності розрахунків із споживачами за реалізовану продукцію відповідно до закону; накладає на суб`єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення за порушення законодавства про захист прав споживачів; сприяє реалізації в Україні Керівних принципів для захисту інтересів споживачів, прийнятих Генеральною Асамблеєю ООН 09 квітня 1985 року.
За приписами  статті 1 Закону N 877-V державний нагляд (контроль) - це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Заходи державного нагляду (контролю) - це планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону N 877-V, підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
Судом першої інстанції встановлено, що Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України листом № 3631-06/55121-03 від 20 грудня 2019 року погоджено проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) в частині захисту прав споживачів Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві на підставі звернення фізичної особи про порушення її законних прав суб`єктом господарювання КП «Київтеплоенерго».
Відповідно до частин першої-третьої статті 7 Закону N 877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.
На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.
У посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід; найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід; перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові; дата початку та дата закінчення заходу; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); підстави для здійснення заходу; предмет здійснення заходу; інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення).
Судом першої інстанції встановлено, що направлення на проведення заходу від 13 січня 2020 року № 97 відповідає вимогам частини третьої статті 7 Закону N 877-V.
Частиною шостою статті 7 Закону N 877-V передбачено, що за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.
Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.
В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.
Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.
Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).
У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.
Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).
Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 7 Закону N 877-V, на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.
Як убачається з матеріалів справи, за результатами перевірки КП «Київтеплоенерго» Головним управлінням Держспоживслужби в м. Києві складено акт № 131-1 від 24 січня 2020 року, у якому зафіксовано порушення КП «Київтеплоенерго» абзацу 2 пункту 10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених  постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 та винесено припис про усунення виявлених порушень № 64 від 24 січня 2020 року.
Надаючи оцінку правомірності оскаржуваному припису, суд першої інстанції зазначив, що підстави позову не стосуються процедурних порушень, допущених відповідачем під час перевірки. 
Водночас, суд першої інстанції визнав неприйнятними доводи скаржника стосовно того, що встановлення у будинках з вертикальною схемою вузлів розподільного обліку може призвести до неможливості коректного обліку та розподілу теплової енергії між споживачами, що обумовлює необхідність  встановлення у квартирі по АДРЕСА_1 в м. Києві приладів - розподілювачів теплової енергії на всіх радіаторах опалення, які є у наявності в квартирі.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до підпунктів 5, 6 частини першої статті 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22 червня 2017 року N 2119-VIII (надалі - Закон N 2119-VIII) вузол обліку - це комплекс пристроїв (у тому числі засобів вимірювальної техніки, що відповідають вимогам технічних регламентів), допоміжного обладнання та матеріалів до них, призначений для вимірювання спожитої теплової енергії та води, а також технічної реєстрації результатів такого вимірювання, включаючи засоби дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності).
Вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів.
Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими  постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630).
Відповідно до абзацу 2 пункту 9 Правил № 630 квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік.
Відповідно до абзацу 2 пункту 10 Правил № 630 справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.
Аналогічні норми містяться і в Типовому договорі про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.
За приписами абзацу 5 пункту 15 Правил № 630 передбачено, що у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що не допускається справляння плати за нормативами споживання у разі, якщо наявні квартирні засоби обліку. Виключенням з цього правила є лише випадок, коли такий засіб обліку має несправності.
Відповідно до підпункту 5 пункту 29 Правил № 630 споживач має право на установлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік.
Такому праву споживача кореспондує обов`язок виконавця забезпечувати за заявою споживача взяття на абонентський облік у тижневий строк квартирних засобів обліку (підпункт 9 пункту 32 Правил № 630).
Процедуру визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, інформацію, яка має бути зазначена в акті обстеження внутрішньобудинкової системи опалення для визначення можливості встановлення вузлів розподільного обліку, критерії визначення економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії на опалювальних приладах визначено Порядком визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2018 року № 829  (далі - Порядок № 829).
Відповідно до пункту 6 Порядку № 829 технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку наявна за відповідності внутрішньобудинкової системи опалення всім таким критеріям: окреме відгалуження системи опалення для окремого приміщення, наявність якого встановлено під час візуального огляду та яке передбачене принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення будівлі (за наявності); принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення передбачено технічну можливість встановлення автоматичних регуляторів температури в приміщеннях для регулювання споживання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що не призведе до порушень гідравлічного режиму внутрішньобудинкової системи опалення будівлі; під час встановлення вузла розподільного обліку буде забезпечено дотримання вимог застосування засобу вимірювальної техніки та умов його належної експлуатації, що зазначені у технічній (супровідній) документації на цей засіб; можливість забезпечення вільного доступу для зняття показань приладу обліку, його обслуговування, заміни під час подальшої експлуатації.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 829 розподільний облік споживання комунальної послуги з постачання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що приєднана до зовнішніх інженерних мереж і оснащена вузлами комерційного обліку теплової енергії, забезпечується шляхом встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії на вводі трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення в окреме приміщення будівлі або приладів - розподілювачів теплової енергії на опалювальних приладах.
Відповідно до пункту 10 Порядку оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку / приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку, затвердженого  наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 09 серпня 2018 року № 205, за наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим.
Вузол розподільного обліку теплової енергії встановлюється за межами приміщення у будівлі із забезпеченням доступу для зняття показань засобів вимірювальної техніки. При встановленні вузла розподільного обліку теплової енергії забезпечується захист від несанкціонованого втручання в його роботу.
В свою чергу слід зазначити, що Порядок № 829 набрав чинності лише 24 жовтня 2018 року, тому положення та вимоги Порядку № 829 мають застосовуватися до нових відносин, які визначають процедуру встановлення вузлів розподільного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії. Норми Порядку № 829 застосовуються з моменту чинності Порядку та не мають зворотної сили до вже встановлених лічильників, які були прийняті на облік.
Відповідно до  статті 58 Конституції України  закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, із акту прийняття на комерційний облік вузла обліку теплоенергії для потреб опалення окремого приміщення, засіб обліку Gross теплолічильник WMZ-UA (лічильник теплоенергії ОСОБА_1 ) взято на комерційний облік та допущено до експлуатації 16 травня 2018 року.
Орім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, Порядок № 829 не передбачає зняття з обліку тих лічильників споживачів, які були погоджені та взяті на облік до набуття чинності цим Порядком, та не встановлює заборони щодо врахування показників по таким лічильникам, які надаються споживачами.
Також, не вимагається повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку та відповідно з новою процедурою, який раніше був прийнятий на абонентський облік, до набрання чинності Порядку № 829.
Процедура прийняття на абонентський облік вузлів комерційного обліку та вузлів розподільного обліку теплової енергії та водопостачання регламентується Порядком прийняття приладу обліку на абонентський облік, затвердженим  наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12 жовтня 2018 року № 270  (далі - Порядок № 270).
Відповідно до пункту 12 розділу ІІІ Порядку № 270 не вимагається повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку (приладу - розподілювача теплової енергії), який раніше був прийнятий на абонентський облік, в приміщенні реконструйованої, капітально відремонтованої будівлі, якщо реконструкція, капітальний ремонт будівлі були здійснені без заміни такого вузла обліку (приладу - розподілювача теплової енергії).
Порядком № 270 не визначено підстав для зняття з комерційного обліку засобів обліку теплової енергії.
Аналогічне правозастосування у подібних правовідносинах наведене Верховним Судом у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 756/2361/20-ц. Верховний Суд зазначив, що зміна законодавцем технічних вимог щодо порядку встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії (квартирних лічильників) не є підставою для встановлення споживачем нового обладнання для обліку тепла, за умови, що таким споживачем до прийняття нового Порядку № 829 вже встановлено індивідуальний вузол розподільчого обліку теплової енергії. 
Отже, показники лічильників, встановлених та прийнятих на облік у встановленому законом порядку до прийняття Порядку № 829, повинні враховуватися виконавцем послуг, тобто у цьому випадку КП ВК КМР (КМДА) «Київтеплоенерго».
З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що у КП «Київтеплоенерго» були відсутні правові підстави для зняття з обліку індивідуального лічильника гр. ОСОБА_1 , який був погоджений та взятий на облік.
Також суд першої інстанції встановив, що позивачем жодних доказів несправності квартирного засобу обліку, встановленого у гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , суду не надано, а тому відсутні підстави для справляння плати за нормативами (нормами) споживання. 
Таким чином, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що КП «Київтеплоенерго» порушено абзац 2 пункту 10 Правил № 630, відповідно до якого справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил, а тому оскаржуваний припис № 64 від 24 січня 2020 року прийнято з урахуванням норм чинного законодавства України, а правові підстави для його скасування відсутні.
Колегія суддів критично оцінює доводи скаржника про те, що суд першої інстанції помилково розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки ним не доведено, що характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників вимагають проведення підготовчого засідання або судового засідання.
Посилання скаржника на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва про повернення позовної заяви у справі № 640/16084/20 за позовом КП «Київтеплоенерго» до ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві про визнання протиправним та скасування припису № 108 від 05 лютого 2020 року, де суд встановив, що така справа не є малозначною, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки питання про складність справи вирішується суддею в кожному випадку окремо, з урахуванням конкретних обставин справи. При цьому, із зазначеної скаржником ухвали не можливо встановити характер спірних правовідносин.
Необґрунтованими є доводи скаржника про те, що судом першої інстанції не встановлено період діяльності ПАТ «Київенерго» та початок діяльності КП «Київтеплоенерго», оскільки індивідуальний лічильник гр. ОСОБА_1 був погоджений та взятий на облік 15 травня 2018 року ПАТ «Київенерго». З моменту, коли КП «Київтеплоенерго» набуло статусу теплопостачальної організації лічильник гр. ОСОБА_1 також було взято облік та на підставі його показань нараховувалась та сплачувалась плата за користування послугою теплопостачання до моменту його зняття з обліку КП «Київтеплоенерго» у листопаді 2019 року. Вказана обставина скаржником не заперечується. 
Щодо доводів скаржника про необхідність урахування Державних будівельних норм (ДБН) В.2.5.-67:2013 "Опалення, вентиляція та кондиціонування", ДБН В.2.2.-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення», пункту 12.3.2 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», колегія суддів зазначає, що ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування» набули чинності 01 січня 2014 року, тоді як будинок по АДРЕСА_1 зданий в експлуатацію в 1999 році, а ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» чинні з 01 грудня 2019 року, ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» - 01січня 2010 року, та стосуються будівництва нових будинків, реконструкції чи капітального ремонту існуючих систем опалення та внутрішнього теплопостачання, вентиляції, повітряного опалення, кондиціонування та охолодження повітря у приміщеннях будівель і споруд різного призначення. 
Водночас, скаржником не доведено, що будинок по АДРЕСА_1 є новим будинком, перебуває у стані реконструкції чи капітального ремонту, або у будинку здійснюється технічне переоснащення.
Надаючи оцінку доводам скаржника про те, що суд першої інстанції не надав оцінку Акту обстеження по АДРЕСА_1 від 24 січня 2020 року, колегія суддів зазначає, що скаржником до апеляційної скарги додано два акти обстеження: перший (а.с. 82 т. 2) за підписом головного інженера КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» Г.Д. Синельника, начальника ЖЕД № 319 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» А.В. Коновала, заступника начальника районного відділення збуту № 6 СП «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго» С.Є. Юрченка, відповідно до якого система опалення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 належить до типу 2: однотрубна з вертикальною розводкою змішаного типу (по квартирі (приміщенню) проходять від 2-х та більше подавальних стояків системи опалення, до яких підключені радіатори та зворотний стояк) - для якої не передбачено окремого відгалуження системи опалення для окремого приміщення встановленого принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення будівлі, а також Акт обстеження щодо технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії згідно постанови від 10 жовтня 2018 року № 829 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 84) (без номера і дати), складений проєктною організацією ТОВ «Техенерго-Клімат», яка діє на підставі ліцензії, виданої Державною архітектурно-будівельною інспекцією України від 27 березня 2019 року № 16-Л, відповідно до якого в будинку передбачено окреме відгалуження системи опалення для окремого приміщення та, яке передбачено принциповою схемою внутрішньо будинкової системи опалення будівлі, а також передбачено технічну можливість встановлення автоматичних регуляторів температури в приміщеннях для регулювання споживання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, під час встановлення вузла розподільного обліку буде забезпечено дотримання вимог застосування засобу вимірювальної техніки та умов його належної експлуатації, що зазначені у технічній супровідній документації на цей засіб. 
Тобто надані позивачем акти містять невідповідність даних стосовно окремого відгалуження системи опалення. 
При цьому, Акт обстеження (без дати та номера) за підписом головного інженера КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» Г.Д. Синельника, начальника ЖЕД № 319 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» А.В. Коновала, заступника начальника районного відділення збуту № 6 СП «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго» С.Є. Юрченка, складений всупереч пункту 4 Порядку № 829, відповідно до якого технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку визначається під час обстеження внутрішньобудинкової системи опалення суб`єктом господарювання, що має ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, тобто не маючи на це повноважень.
Окрім того, як убачається з матеріалів справи, позивачем не було надано вказані акти до суду першої інстанції. Причин неможливості їх подання скаржником в апеляційній скарзі не наведено.
Також колегія суддів критично оцінює посилання скаржника на судову практику у справах № 754/2479/20, № 753/2748/20, № 756/12036/19, оскільки вказані судові рішення прийняті за інших обставин у справі.
Виходячи із системного аналізу фактичних обставин у справі та норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування припису Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві № 64 від 27 січня 2020 року.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи зазначену позицію Європейського суду з прав людини, суд апеляційної інстанції надав відповідь на всі аргументи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, які мають значення для правильного вирішення справи.
Натомість доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга не містить.
Враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно статті 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати розподілу та відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 243, 244, 250, 257, 260, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 328 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 31 травня 2022 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк

Судді:                                                                                          О.О. Беспалов

                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев