ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

01 червня 2022 року 	м.Дніпро	справа № 160/16565/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року у справі № 160/16565/20                                    (суддя Сліпець Н.Є., справа розглянута в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  (далі - позивач) звернулася до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач) від 01.10.2020р №0000433-0425-0828 та № 0001419-0425-08280.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в своєму розрахунку контролюючий орган протиправно не виключив з бази оподаткування площу, передбачену як пільгову за рішенням Дніпровської міської ради від 06.12.2017 року №12/27
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року  адміністративний позов задоволено частко. Так, суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 01.10.2020 року №0000433-0425-0828 в частині визначення позивачу суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік у сумі 1 396,12 грн., в іншій частині залишив без змін; визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 01.10.2020 року №0001419-0425-0828 в частині визначення позивачу суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік у сумі 1 564,87 грн., в іншій частині залишив без змін. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
З рішенням суду не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що податкові повідомлення - рішення винесені з дотриманням вимог ст. 58 ПК України та не суперечать Наказу Міністерства фінансів України №1204 від 28.12.2015року, є правомірними і підстави для їх скасування відсутні.
Позивач подала письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача. У відзиві стверджує, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, вважає, що підстави для скасування рішення суду відсутні.
На адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку з введенням воєнного стану.
Колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання, враховуючи, те, що розгляд справи здійснюється в письмовому провадженні без участі сторін, всі сторони висловили свої доводи в апеляційній скарзі та заперечення у відзиві на скаргу, а тому відсутні об`єктивні перешкоди, що заважають апеляційному розгляду справи.   
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 є власником об`єкту житлової нерухомості, а саме квартири, загальною площею - 86,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
За висновком контролюючого органу даний об`єкт нерухомості, відповідно до вимог пп.  266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України  є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у зв`язку з чим Головним управлінням ДПС у Запорізькій області прийняті податкові повідомлення-рішення від 01.10.2020 року, а саме:
- №0000433-0425-0828, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік у сумі 1 474,31 грн.;
- №0001419-0425-0828, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік у сумі 1 652,51 грн..
При визначенні податкових зобов`язань податковий орган виходив з наступних розрахунків. Так, рішенням Дніпровської міської ради від 06.12.2017 року №12/27 «Про ставки та пільги зі сплати податку на нерухоме, відмінне від земельної ділянки, на території міста» встановлено розмір ставки на 2018 рік - 1,5%. Розмір мінімальної заробітної плати у 2018 році - 3 723 грн. (1,5% - 55,85), у 2019 році - 4 173,00 грн. (1,5% - 62,60). Отже, сума склалася наступним чином: 86,40 кв.м. - 60 кв.м. = 26,40 кв.м. (площа, яка оподатковується) х 55,85 (ставка податку) = 1 474,31 грн. у 2018 році та 26,40 кв.м. (площа, яка оподатковується) х 62,60 (ставка податку) = 1 652,51 грн. у 2019 році.
Позивач вважає, що, приймаючи податкові повідомлення-рішення, податковий орган протиправно не виключив з бази оподаткування площу, передбачену як пільгову за рішенням Дніпровської міської ради від 06.12.2017 року №12/27, відповідно до якого житлова нерухомість, що перебуває у власності фізичних осіб - платників податку, а саме: квартира / квартири, їх частки, незалежно від їх кількості, загальна площа яких сумарно не перевищує 85 кв.м. оподатковується податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за нульовою ставкою.
Отже, спір між сторонами виник з підстав обґрунтованості нарахування відповідачем суми податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2018 рік та 2019 рік.
Вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернулася з позовом про їх скасування.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень від 01.10.2020 року, податковий орган не застосував чинне рішення органу місцевого самоврядування в частині пільг для фізичних осіб, наданих відповідно до пункту  266.4 статті 266 ПК України, чим фактично збільшив площу оподаткування.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
У відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Відповідно до пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Абзацом сьомим підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Згідно підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
З наведених норм права можна дійти висновку, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є місцевим податком, розмір якого визначається рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості.
При цьому, розмір такого податку хоча і визначається рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, проте не може перевищувати 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Судом встановлено, що рішенням Дніпровської міської ради від 06.12.2017 року                     № 12/27 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території м. Дніпро» ставку податку встановлено у розмірі 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Додатком №2 до вказаного рішення встановлено перелік пільг для фізичних і юридичних осіб, наданих відповідно до пункту  266.4 статті 266 ПК України, зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Зокрема, житлова нерухомість, що перебуває у власності фізичних осіб - платників податку, а саме: квартира / квартири, їх частки, незалежно від їх кількості, загальна площа яких сумарно не перевищує 85 кв.м. оподатковується податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за нульовою ставкою.
Якщо житлова нерухомість, що перебуває у власності фізичних осіб - платників податку, а саме: квартира / квартири, їх частки, незалежно від їх кількості, загальна площа яких сумарно перевищує 85 кв.м., то таке перевищення оподатковується податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальних підставах.
Дане рішення не скасовано в судовому або іншому порядку, внаслідок чого є обов`язковим як для позивача, так і для відповідача у справі.
Підпунктом 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.
Тобто, законодавець делегував органам місцевого самоврядування право встановлювати пільги з податку, що сплачується на відповідній території.
Фізичним особам - платникам податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів житлової нерухомості у 2018 році та 2019 році податок нараховується виходячи із бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпункту  266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом  266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об`єктів (у разі її встановлення) та відповідної ставки податку.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 06.11.2018 року у справі №817/2019/17.
Разом з тим, судом встановлено, що при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень від 01.10.2020 року, податковий орган не застосував чинне рішення органу місцевого самоврядування в частині пільг для фізичних осіб, наданих відповідно до пункту  266.4 статті 266 ПК України, чим фактично збільшив площу оподаткування.
При визначенні суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідач не врахував пільги встановлені п. 2 додатку №1 до рішення Дніпровської міської ради від 06.12.2017 року № 12/27, відповідно до якого житлова нерухомість, що перебуває у власності фізичних осіб - платників податку, а саме: квартира / квартири, їх частки, незалежно від їх кількості, загальна площа яких сумарно не перевищує 85 кв.м. оподатковується податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за нульовою ставкою.
Так, загальна площа об`єкту нерухомості становить 86,4 кв.м. З цієї площі підлягає виключенню 60 кв.м., оскільки застосовується пільга із зменшення бази оподаткування -                 60 кв.м. (86,4 кв.м. - 60 кв.м.). Таким чином, база оподаткування складає 26,74 кв.м.. з яких           25 кв.м. оподатковуються за ставкою 0%, а 1,4 кв.м. за ставкою 1,5% від мінімальної заробітної плати.
Ставка податку за 1 кв.м. за 2018 рік становить 55,85 грн., за 2019 рік - 62,60 грн. Отже, загальна сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податковий період 2018 року становить 78,19 грн. (1,4 кв.м. х 55,85 грн.), а за 2019 рік    - 87,64 грн.
З огляду на викладене, податок на квартиру, яка належить позивачу на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , повинен становити - 78,19 грн. за 2018 рік та 87,64 грн. за 2019 рік.
Щодо доводів відповідача в апеляційній скарзі, що  Податковим кодексом України  не передбачено зміни розміру зменшення бази оподаткування (пільги зі сплати податку) об`єкта / об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, а також щодо того, що зазначення в примітках 2 додатку 1 до рішення Дніпровської міської ради від 06.12.2017 року № 12/27  ставки податку для квартир з площею від 60 кв.м. до 85 кв.м. у розмірі 0%, суперечить                   пп. 266.5.1. п.  266.5 ст. 266 ПК України, слід зазначити наступне.
Предметом оскарження у даній справі є виключно податкові повідомлення-рішення відповідача, прийняті ним на виконання своїх функцій шляхом реалізації повноважень, передбачених підпунктом  20.1.18 пункту 20.1 статті 20  та підпунктом  266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України  щодо визначення податкового зобов`язання.
Правомірність рішення органу місцевого самоврядування, не є предметом оскарження у даній справі, повноваження міських (селищних, сільських) рад в частині встановлення місцевих податків і зборів хоча і визначені в тому числі  Податковим кодексом України, проте є виключною компетенцією цих органів, правомірність реалізації якої не має перевірятися в межах даної справи.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності прийняття оскаржених позивачем податкових повідомлень-рішень, тому у суду були  наявні підстави для часткового задоволення позову та скасування таких рішень в частині.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача  без задоволення.
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого          2021 року у справі № 160/16565/20 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак