ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" липня 2022 р.           Справа№ 50/155 (910/4873/21)
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Копитової  О.С.
суддів:            Доманської  М.Л. 
          Остапенка О.М. 
 
за участю секретаря судового засідання: Гуньки О.В.
та представників сторін:
від апелянта - Мартюшев С.С. - довіреність №50/295 від 31.03.2022 року,  Новіков І.І. - ордер серія ДН №151656 від 01.05.2022 року;
від ТОВ «КУА "Всесвіт» - Антощук А.О. - довіреність б/н від 20.12.2020 року;
від ДК «Укроборонпром»   - Гетта Т.Т. - довіреність №Д-1988/2021 від 30.12.2021 року, Шевченко Б.В. - довіреність №Д-308/2022 від 10.05.2022 року;
від ПП «Торгівельно-виробнича фірма «Дора»    - Данильчук А.П. - довіреність №1 від 03.01.2022 року,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства «Завод «Генератор» 
на рішення господарського суду міста Києва від 24.11.2021 року
(повний текст складено 15.12.2021 року)
у справі №50/155(910/4873/21) (головуючий суддя: Мандичев Д.В., судді: Івченко А.М., Ягічева Н.І.) 
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Всесвіт», що діє від свого імені як компанія з управління активами закритого недиверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду «Еванте»        
до 1) Державного підприємства «Завод "Генератор»
    2) приватного підприємства «Торгівельно-виробнича фірма «Дора»    
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1-Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1-Державний концерн «Укроборонпром»    
про зобов`язання виконати договір
в межах справи №50/155
за заявою відкритого акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України»
до Державного підприємства «Завод "Генератор»
про банкрутство
                                                  ВСТАНОВИВ:
Рішенням господарського суду міста Києва від 24.11.2021 року по справі №50/155(910/4873/21) позов задоволено повністю. Зобов`язано Державне підприємство        «Завод «Генератор»  (надалі по тексту - ДП «Завод «Генератор», апелянт)   та приватне підприємство «Торгівельно-виробнича фірма «Дора» (надалі по тексту - ПП «Торгівельно-виробнича фірма «Дора»)  виконати умови Договору №6 від 24.05.2018 року на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на три окремі ділянки та надання правовстановлюючих документів на земельні ділянки за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 20, (кадастровий номер 8000000000:78:038:0002) із додержанням істотних умов, визначених додатком 1 та планом поділу земельної ділянки, площею 15,1887 га, яка перебуває в постійному користуванні ДП       «Завод «Генератор» за адресою: вул. Полярна, 20, Оболонський р-н, м. Київ, для експлуатації та обслуговування адміністративних, виробничих, господарських та складських будівель і споруд кадастровий номер 8000000000:78:038:0002 (малюнок 1. План розподілу земельної ділянки), що є його невід`ємними частинами. Стягнуто з ДП «Завод «Генератор» на користь товариства з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Всесвіт» (надалі по тексту - ТОВ КУА «Всесвіт»), що діє від свого імені як компанія з управління активами закритого недиверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду «Еванте» 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. судового збору. Стягнуто з ПП «Торгівельно-виробнича фірма «Дора» на користь ТОВ КУА «Всесвіт», що діє від свого імені як компанія з управління активами закритого недиверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду «Еванте» 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. судового збору.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ДП «Завод «Генератор», подало апеляційну скаргу на рішення господарського суду міста Києва від 24.11.2021 року по справі №50/155(910/4873/21), в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу апелянт зазначає, що вважає оскаржуване рішення таким, що не відповідає обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, тому суд прийшов  до помилкового висновку про задоволення позовних вимог позивача.
Апелянт вважає, що місцевий суд не дослідивши належним чином лист від 10.01.2019 року №43/14 дійшов до помилкового висновку про неналежність та недопустимість зазначеного доказу, оскільки відсутні докази отриманні зазначеного листа виконавцем за договором - ПП «Торгівельно-виробнича фірма «Дора». Разом з тим, на зворотньому боці зазначеного листа міститься відмітка про його отримання, яка зроблена власноруч (особисто) керівником підприємства  виконавця ПП «Торгівельно-виробнича фірма «Дора» - А. Данильчуком.
Будь яких інших зобов`язань за договором від 24.05.2018 року №6 у ДП «Завод «Генератор» не виникало, тому зобов`язувати замовника виконати умови договору є безпідставними.
Також апелянт вважає, що місцевий суд не надав належної оцінки щодо ефективності обраного позивачем способу захисту та поданим на їх обґрунтування доказам, не встановив чи може обраний позивачем спосіб захисту відновити його у праві чи інтересі.
На думку апелянта з оскаржуваного рішення незрозуміло, які конкретно умови договору 24.05.2018 року №6 на виготовлення технічної документації із землеустрою зобов`язано виконати  ДП  «Завод «Генератор» при цьому будучи замовником зазначених робіт.
Крім того, апелянт зазначає, що актом державного виконавця про реалізацію майна від 13.03.2013 року, на який посилається позивач, не передбачено перехід права на земельну ділянку, тим більше саме такою площею. Попередній власник будівлі їдальні та землекористувач земельної ділянки під нею - ДП  «Завод «Генератор», у постійному користуванні якого перебуває вся земельна ділянка загальною площею 15,1887 га, а не 4937 кв.м. на яку претендує позивач.
При цьому, позивач отримав у власність двоповерхову будівлю загальною площею 3173,6 кв.м., з яких площа будівлі по першому поверху складає лише 1415, кв.м., що підтверджується технічним паспортом на будівлю і в порушення вказаних норм претендує на земельну ділянку державної власності, яка значно більше площі будівлі і становить 4937 кв.м., з чим ДП «Завод «Генератор» категорично не погоджується.
Апелянт зазначає, що чинним земельним законодавством не врегульовано порядок визначення земельної ділянки, не визначено максимальних чи мінімальних її розмірів, прилеглої до будівлі. 
Тому, на думку апелянта, з метою раціонального використання землі державної власності необхідно встановити площу, яка дійсно необхідна позивачу для експлуатації.
ТОВ КУА «Всесвіт» не надало жодних обґрунтувань надання йому земельної ділянки саме такої площі (4937 кв.м.) для обслуговування нерухомого майна площею 1415,2 кв.м. загальною площею всієї будівлі 3137,6 кв.м.
Водночас, факт існування права власності на вказане нерухоме майно не свідчить про можливість надання землі, що значно перевищує площу нерухомого майна.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, апелянт вважає, що місцевим судом проігноровано доводи ДП  «Завод «Генератор» та ненадано їм належної оцінки.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2022 року апеляційну скаргу ДП «Завод «Генератор» передано для розгляду колегії суддів у складі головуючого судді: Копитової О.С., суддів: Доманської М.Л., Грека Б.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.01.2022 року витребувано з господарського суду міста Києва матеріали справи №50/155(910/4873/21) та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги   або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ДП «Завод «Генератор» на рішення господарського суду міста Києва від 24.11.2021 року по справі №50/155(910/4873/21) до надходження матеріалів справи №50/155(910/4873/21) до Північного апеляційного господарського суду.
26.01.2022 року від господарського суду міста Києва на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 05.01.2022 року надійшли матеріали справи №50/155(910/4873/21).
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 року, у зв`язку з перебуванням судді Доманської М.Л.,     яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному,     призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2022 року, для розгляду справи сформовано колегію у складі головуючого судді: Копитової О.С. суддів: Остапенка О.М., Грека Б.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 року апеляційну скаргу ДП  «Завод "Генератор" на рішення господарського суду міста Києва від 24.11.2021 року по справі №50/155(910/4873/21) залишено без руху та надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «Завод «Генератор» на рішення господарського суду міста Києва від 24.11.2021 року по справі №50/155(910/4873/21). Розгляд апеляційної скарги ДП  «Завод «Генератор» призначено на 06.04.2022 року.
01.04.2022 року через відділ документообігу суду від Державного концерну «Укроборонпром»    надійшли пояснення щодо апеляційної скарги.
В поданих поясненнях представник зазначає, що підтримує апеляційну скаргу, вважає оскаржуване рішення таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема, судом не застосовано ст. 16, 610, 611, 629 Цивільного кодексу України, ст. 63 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII  «Про виконавче провадження», що полягає в наступному. 
Згідно з умовами договору від 24.05.2018 року №6 ПП «Торгівельно-виробнича фірма «Дора» зобов`язувалось  до 25.06.2018 року на підставі розпорядження КМДА №620 від 29.07.2016 року та погодженого плану розподілу земельної ділянки, виготовити технічну документацію із землеустрою, щодо поділу земельної ділянки, виготовити технічну документацію із землеустрою, щодо поділу земельної ділянки на три окремі ділянки та надати правовстановлюючі документи на них,  а замовник - прийняти виконані роботи, а платник - прийняти та оплатити виконані роботи.
Представник Державного концерну «Укроборонпром» зазначає, що позивач в  позові просить суд зобов`язати виконати договір, зокрема, зобов`язати ДП  «Завод "Генератор" та ПП «Торгівельно-виробнича фірма «Дора» виконати умови договору від 24.05.2018 року №6, але на його думку, враховуючи правовий висновок Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №916/998/18 від 14.06.2019 року, зобов`язання сторони договору виконувати обов`язки (передбачені Договором) є неналежним способом захисту своїх прав, оскільки такі вимоги дублюють Договір, який і так є обов`язковим для сторін в силу імперативних приписів ст. 629 Цивільного кодексу України.
Державний концерн «Укроборонпром» вважає, що спосіб захисту, обраний позивачем  є неналежним та неефективним, що місцевим судом не досліджувалось та не враховано під час прийняття оскаржуваного рішення.
05.04.2022 року на електронну адресу суду від Державного концерну «Укроборонпром» надійшло два ідентичних клопотання про відкладення розгляду справи.
В зв`язку з введенням Указом  Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року воєнного стану в Україні та Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14.03.2022 року,  №259/2022 від 18.04.2022 року,  №341/2022 від 17.05.2022 року  та перебуванням головуючого судді Копитової О.С. у відпустці з 26.03.2022 року по 27.05.2022 року розгляд справи №50/155(910/4873/21) 06.04.2022 року  не відбувся.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2022 року розгляд справи №50/155(910/4873/21)  призначено на 15.06.2022 року.
03.06.2022 року на електронну адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.
В поданому відзиві позивач зазначає, що вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим з огляду на наступне.
Підставою спору стало невиконання ДП  «Завод «Генератор» договірного зобов`язання, у зв`язку з чим предмет спору становить вимога зобов`язати ДП  «Завод "Генератор" виконати договірне зобов`язання належним чином.
На підтвердження факту невиконання ДП  «Завод "Генератор" позивач надав суду належні, допустимі, достовірні, а головне - достатні  докази існування чинного договірного зобов`язання та їх невиконання ДП  «Завод "Генератор".
Натомість ДП  «Завод «Генератор»  періодично змінювало свої пояснення та було непослідовним у формуванні своєї  правової позиції у даній справі.
Спершу ДП  «Завод «Генератор» повідомило, що належно виконало договір №6 від 24.05.2018 року, оскільки начебто передало відповідачу ПП «Торгівельно-виробнича фірма «Дора» всю необхідну технічну документацію, але належних та допустимих доказів такому не надало, обмежилося лише копією аркушу паперу, формату А4, на який невідомо ким та в який проміжок часу було нанесено певні чорнила та сформований текст із написом « 10.01.2019 №43/14».
Тому позивач вважає, що копія листа ДП  «Завод "Генератор" №43/14 від 10.01.2019 року за відсутності доказів отримання такого листа ПП "Торгівельно-виробнича фірма «Дора», не є належним та допустимим доказом, що у встановленому законом порядку підтверджує факт належного виконання ДП  «Завод "Генератор"  свого договірного зобов`язання.
Також позивач вважає за необхідне зазначити, що пояснення про обставини отримання листа відповідачем 2 були надані ДП  «Завод "Генератор" лише в апеляційній скарзі та раніше не повідомлялись. Більше того, посилання на наявність певного напису про отримання на звороті листа №43/14 від 10.01.2019 року  також не знайшли свого підтвердження в дійсності, оскільки в дату ознайомлення представником позивача із матеріалами справи в період розгляду справи судом першої інстанції, а саме, 01.10.2021 року, в матеріалах справи  відповідний напис був відсутній, а тому після 01.10.2021 року не міг там з`явитися законним шляхом.
Крім того, під час судового розгляду справи в суді першої інстанції  ПП «Торгівельно-виробнича фірма «Дора» повідомило суду, що ДП  «Завод "Генератор" не передавало документацію, що є необхідною для виконання договору №6 від 24.05.2018 року. ДП  «Завод "Генератор" не надало суду належних та допустимих доказів, що підтверджують зворотнє.
Враховуючи те, що позивач на поточний момент не отримав того, що мав отримати у разі повного виконання відповідачами договору №6 від 24.05.2018 року, а відповідачі продовжують ухилятися від належного виконання своїх зобов`язань за вказаним правочином, тому позивач вважає оскаржуване рішення місцевого суду законним та обґрунтованим.
Щодо твердження ДП  «Завод "Генератор" про обрання неналежного способу захисту, позивач зазначає, що оскільки ДП  «Завод "Генератор" в добровільному порядку не виконало договір №6 від 24.05.2018 року, умови якого повністю сформовані на підставі земельного законодавства України та в результаті чого триває порушення права позивача на отримання результату, заради якого і було вчинено такий правочин, то позовна вимога про примусове виконання обов`язку в натурі - є саме тим належним способом, що здатне одноразово ефективно відновити порушене   ДП  «Завод "Генератор" право ТОВ КУА «Всесвіт» на використання належним йому нерухомим майном.
Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту є належним, а твердження скаржника не заслуговує на увагу.
Щодо твердження ДП  «Завод "Генератор" про необхідність визначення площі, яка необхідна позивачу для використання належного йому нерухомого майна, позивач зазначає наступне.
Дійсно, визначення площі, яка необхідна позивачу для використання належного йому нерухомого майна, є важливою умовою, у зв`язку із чим вона була своєчасно досліджена сторонами.
За результатами проведених перевірки та погоджень сторони зафіксували, що ТОВ КУА «Всесвіт» для використання належного йому нерухомого майна необхідна земельна ділянка, площею 0,4937 га як це зображено на плані поділу земельної ділянки, що долучений до матеріалів справи.
Тобто, до підписання договору № 6 від 24.05.2018 року сторони спору узгодили його істотні умови, в т.ч. й 0,4937 га як площу земельної ділянки, яку має бути виділено ТОВ «КУА «Всесвіт» в результаті поділу земельної ділянки за адресою: вул. Полярна, 20 в Оболенському районі м. Києва (кадастровий номер 8000000000:78:038:0002).
Окрім того, позивач зазначає, що з моменту вчинення договору та до цього часу ДП «Завод «Генератор» не тільки не оскаржувало умови договору в судовому порядку, ним навіть не було заявлено пропозиції переглянути його умови.
Отже, узгоджена площа 0,4937 га повністю відповідає внутрішній волі сторін та відповідає діючим державним будівельним нормам та правилам, санітарним нормам, а також узгоджується із конфігурацією земельної ділянки та розташованими на них об`єктами.
При цьому посилання ДП «Завод «Генератор» на практику Верховного Суду у інших справах, які не мають жодного відношення до спірних правовідносин та жодним чином не породжують будь-яких прав та обов`язків для сторін спору у справі № 50/155 (910/4873/21) лише додатково підкреслюють те, що у скаржника немає жодних доказів того, що 0,4937 га є необґрунтованою площею земельної ділянки, яку необхідно виділити ТОВ КУА «Всесвіт».
Також у відзиві позивач просить суд витребувати у ДП  «Завод "Генератор": лист від 10.01.2019 року №43/14; оригінали документів, що були додані до листа від 10.01.2019 року №43/14; оригінали доказів вручення листа від 10.01.2019 року №43/14. Після надання ДП  «Завод "Генератор" зазначених документів, призначити проведення у даній справі почеркознавчої експертизи.
14.06.2022 року через відділ документообігу суду від позивача надійшла заява про уточнення клопотання позивача, що заявлене у відзиві на апеляційну скаргу, в якій позивач просить суд залишити без розгляду клопотання позивача про призначення у справі №50/155(910/4873/21) почеркознавчої експертизи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2022 року розгляд справи №50/155(910/4873/21) відкладено на 14.07.2022 року.
14.07.2022 року до початку судового засідання на електронну адресу суду від товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Всесвіт"", що діє від свого імені як компанія з управління активами закритого недиверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду "Еванте" надійшла заява про відкладення розгляду справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2022 року розгляд справи №50/155(910/4873/21) відкладено на 21.07.2022 року.
Розпорядженням в.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 21.07.2022 року, у зв`язку з перебуванням судді Грека Б.М., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці 21.07.2022 року,  призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2022 року, для розгляду справи сформовано колегію у складі головуючого судді: Копитової О.С. суддів: Остапенка О.М., Доманської М.Л.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.07.2022 року прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ДП  «Завод «Генератор» на рішення господарського суду міста Києва від 24.11.2021 року у справі №50/155(910/4873/21). Розгляд апеляційної скарги ДП «Завод «Генератор» призначено на 26.07.2022 року.
В судовому засіданні 26.07.2022 року представники сторін, які з`явились,  надали усні пояснення по справі.
26.07.2022  року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Згідно зі ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
У відповідності до вимог ч. 1 та  ч.2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Як вбачається з матеріалів справи, до господарського суду міста Києва надійшла позовна заява ТОВ КУА «Всесвіт» до ДП «Завод «Генератор» та ПП «Торгівельно-виробнича фірма «Дора» про зобов`язання виконати договір. Позивач в поданій позовній заяві просив суд зобов`язати ДП    «Завод «Генератор» та ПП «Торгівельно-виробнича фірма «Дора» виконати умови Договору №6 від 24.05.2018 року на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на три чи більше окремі    ділянки (з урахуванням кількості будівель, які на сьогоднішній день можуть знаходитися у власності третіх приватних осіб та розташовуватися на земельній ділянці, що знаходиться у користування ДП «Завод «Генератор», про що позивачу невідомо), з додержанням визначених цим договором меж земельних ділянок, та надання правовстановлюючих документів на земельні ділянки за адресою: м.Київ, вул. Полярна,20, (кадастровий номер 8000000000:78:038:0002).
Рішенням господарського суду міста Києва  від 24.11.2021 року у справі №50/155(910/4873/21) позов задоволено повністю. Зобов`язати ДП  «Завод «Генератор» та ПП «Торгівельно-виробнича фірма "Дора» виконати умови Договору №6 від 24.05.2018 року на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на три окремі ділянки та надання правовстановлюючих документів на земельні ділянки за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 20, (кадастровий номер 8000000000:78:038:0002) із додержанням істотних умов, визначених додатком 1 та планом поділу земельної ділянки, площею 15,1887 га, яка перебуває в постійному користуванні ДП    «Завод «Генератор» за адресою: вул. Полярна, 20, Оболонський р-н, м. Київ, для експлуатації та обслуговування адміністративних, виробничих, господарських та складських будівель і споруд кадастровий номер 8000000000:78:038:0002 (малюнок 1. План розподілу земельної ділянки), що є його невід`ємними частинами. Стягнуто з ДП «Завод «Генератор» на користь ТОВ КУА «Всесвіт», що діє від свого імені як компанія з управління активами Закритого недиверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду «Еванте» 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. судового збору. Стягнуто з ПП «Торгівельно-виробнича фірма «Дора» на користь ТОВ КУА «Всесвіт», що діє від свого імені як компанія з управління активами Закритого недиверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду «Еванте» 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. судового збору. 
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивачем доведено належними доказами, а відповідачами не спростовано наявність у ТОВ «КУА «Всесвіт» права  виконання відповідачами договору №6 від 24.05.2018 року та надання правовстановлюючих документів на земельні ділянки за адресою: вул. Полярна, 20, Оболонський р-н, м. Київ (кадастровий номер 8000000000:78:038:0002).
Зазначене рішення суду і переглядається в апеляційному порядку.
Як вбачається з матеріалів справи та зазначено місцевим судом, у березні 2013 року ТОВ «КУА «Всесвіт» набуло право власності на нерухоме майно, розміщене на земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні ДП «Завод «Генератор».
ДП «Завод «Генератор» є постійним користувачем земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:78:038:0002, площею 15 1887 га, що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Полярна, 20 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 716905580380).
Вказане право наявне на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, серія та номер: 04-9-00007 (бланк серії ЯЯ № 080614), виданий 15.11.2004 року  Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), що підтверджується даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка № 249280725 від 22.03.2021 року додана до матеріалів справи).
07.03.2013 року в межах зведеного виконавчого провадження державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Микитиним О.С. було проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме будівлі їдальні на 550 посадочних місць, площею 3173,60 кв.м., яке розташоване на земельній ділянці із кадастровим номером 8000000000:78:038:0002 за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 20 (літера І) (далі - будівля їдальні).
За результатами проведених торгів їх переможцем визнано ТОВ «КУА «Всесвіт», про що складений акт державного виконавця про реалізацію майна від 13.03.2013, який був затверджений начальником відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві С.В. Губяк 13.03.2013 року.
Відповідно до ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» 14.03.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазаревою Л.І. було видано ТОВ «КУА «Всесвіт» свідоцтво (зареєстровано в реєстрі за № 688) та відомості про право власності ТОВ «КУА «Всесвіт»» на будівлю їдальні (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 21369380000) внесений до Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 1220639 від 14.03.2013 року.
Згідно   ст. 120 Земельного кодексу України, у зв`язку із набуттям права власності на будівлю їдальні до ТОВ «КУА «Всесвіт» перейшло право користування земельною ділянкою, на якій воно розміщене, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у ДП «Завод «Генератор».
Враховуючи, що на земельній ділянці із кадастровим номером 8000000000:78:038:0002 окрім будівлі їдальні знаходиться й інше нерухоме майно, що підтверджується роздруківкою із Публічної кадастрової карти та інформаційною довідкою № 249280725 від 22.03.2021 року, то у ДП «Завод «Генератор» виник обов`язок відвести ТОВ «КУА «Всесвіт» земельну ділянку.
Позивачем до матеріалів справи наданий лист від 04.04.2013 року № UoP-3.011-2349 Державного концерну «УКРОБОРОНПРОМ», в якому зазначено, що вирішальним щодо відмови у користуванні земельною ділянкою є дії користувача. Зважаючи на викладене, Концерн не заперечує щодо виділення земельної ділянки площею 0,4937 га з подальшим відведенням для експлуатації та обслуговування будівлі їдальні (3173,6 кв.м.), яку було продано на прилюдних торгах 07.03.2013 року. ТОВ «КУА «Всесвіт» та яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 20 (Літера І), за умови вирішення підприємством, спільно з органом управління, питань щодо об`єктів державної власності, якщо такі розміщені на даній земельній ділянці відповідно до норм чинного законодавства України.
На підставі наведеного погодження Державним концерном «УКРОБОРОНПРОМ» виділення земельної ділянки площею 0,4937 га ДП «Завод «Генератор» та ТОВ «КУА «Всесвіт» підписали протокол узгодження меж земельної ділянки прибудинкової території будівлі їдальні, розташованій по вул. Полярна, 20 (літера І), в м. Києві, яким погодили: 1) 0,4937 та - площу земельної ділянки, яка підлягає виділенню ТОВ «КУА «Всесвіт» для забезпечення обслуговування будівлі їдальні; 2) межі розташування земельної ділянки, яка підлягає виділенню ТОВ «КУА «Всесвіт» для забезпечення обслуговування будівлі їдальні. Копія протоколу узгодження меж земельної ділянки та додатку із узгодженням меж землекористування додана до матеріалів справи.
Листом № 50/403 від 19.04.2013 ДП «Завод «Генератор» надав згоду на виділення ТОВ «КУА «Всесвіт» земельної ділянки, площею 0,4937 га за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 20.
Додатково, згода ДП «Завод «Генератор» на поділ земельної ділянки із кадастровим номером 8000000000:78:038:0002, щоб виділити ТОВ «КУА «Всесвіт» земельну ділянку, площею 0,4937 га, підтверджується заявою директора ДП «Завод «Генератор» І.Д. Ландич від 27.08.2015 року, справжність підпису на якій підтверджено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чумак .Ю. 27.08.2015 року, яка зареєстрована в реєстрі за № 1096.
Розпорядженням №620 від 29.07.2016 року виконавчий орган Київської міської ради (КМДА) надав ДП «Завод «Генератор» згоду на поділ земельної ділянки із кадастровим номером 8000000000:78:038:0002, площею 15,1887 га на дві окремі сформовані ділянки, площами 14,6950 га та 0,4937 га.
Враховуючи викладене, ТОВ «КУА «Всесвіт»  звернулося до ДП Завод «Генератор» із повідомленням про необхідність відведення ТОВ «КУА «Всесвіт» 0,4937 га земельної ділянки, на якій розміщена будівля, що належить ТОВ «КУА «Всесвіт».
24.05.2018 року позивачем, відповідачем 1 та відповідачем 2 було укладено трьохсторонній договір №6 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на три окремі ділянки та надання правовстановлюючих документів на земельні ділянки за адресою: вул. Полярна, 20 в Оболонському районі м. Києва (кадастровий номер 8000000000:78:038:0002), із пунктом 1.1. цього Договору виконавець ПП «Торгівельно-виробнича фірма «Дора» прийняло на себе зобов`язання виготовити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки із кадастровим номером 8000000000:78:038:0002 на три окремі ділянки та надання правовстановлюючих документів на них за адресою: вул. Полярна, 20 в Оболонському районі м. Києва, замовник ДП Завод «Генератор» зобов`язався прийняти виконані роботи, платник ТОВ «КУА «Всесвіт» зобов`язався прийняти та оплатити виконані роботи.
При цьому, технічні, економічні та інші вимоги до технічної документації були погоджені сторонами названого правочину у завданні на виконання робіт (додаток 1), що є невід`ємною частиною договору № 6 від 24.05.2018 року.
Разом з тим, пунктом 4.1. договору № 6 від 24.05.2018 року було погоджено строк виконання, а саме з 24.05.2018 року по 25.06.2018 року. Пунктом 1.5. договору № 6 від 24.05.2018 року встановлено, що строки закінчення робіт за договором може бути продовжений на час затримки надання ПП «Торгівельно-виробнича фірма «Дора» необхідних для роботи документів та інших вихідних даних, передбачених Земельним кодексом України.
Судом встановлено, що в позовній заяві, позивачем зазначено, що ДП «Завод «Генератор» ухиляється від виконання вищевказаного правочину та саме через безпідставне затягування ДП «Завод «Генератор» надання документації є першопричиною з якої на даний час роботи з виготовлення технічної документації із землеустрою все ще не виконані.
Крім того, позивачем зазначено, що йому стало відомо про відсутність у відповідача 2 можливості самостійно без залучення субпідрядника виготовити технічну документацію із землеустрою земельної ділянки (кадастровий номер 8000000000:78:038:0002).
ПП «Торгівельно-виробнича фірма «Дора» листом № 41 від 22.06.2018 звернулось до ДП «Завод «Генератор» та одночасно до ТОВ «КУА «Всесвіт» із повідомленням про зміну строків виконання робіт за договором № 6 від 24.05.2018 року.
Позивач листом від 05.07.2018 року № 0000000282/1 погодив ПП «Торгівельно-виробнича фірма «ДОРА» продовження строку виконання договору № 6 від 24.05.2018 року.
ТОВ «КУА «Всесвіт» листом № 0000000024 від 28.01.2021 року звернулось до ДП «Завод «Генератор» із повідомленням про необхідність виконання договору № 6 від 24.05.2018 року. Вказаний лист було отримано та зареєстровано ДП «Завод «Генератор» 28.01.2021 року за вх. № 64. 
Листом № 8/385 від 18.03.2021 року ДП «Завод «Генератор» повідомив, що має намір провести поділ земельної ділянки (кадастровий номер 8000000000:78:038:0002), на якій розташовані власні будівлі юридичних осіб, відповідно до чинного законодавства.
ТОВ «КУА «Всесвіт» № 0000000074 від 19.03.2021 звернулось до ПП «Торгівельно-виробнича фірма «Дора» із вимогою самостійно виконати договір № 6 від 24.05.2018 року, а у випадку відсутності можливості для такого - залучити субпідрядника, для чого надало відповідачу 2 належним чином оформлені три автентичні примірники договору субпідряду із землевпорядною організацією, що має можливість здійснити такі роботи. 
Матеріалами справи підтверджено, що станом на дату звернення до суду з позовом ПП «Торгівельно- виробнича фірма «Дора» роботи за договором № 6 від 24.05.2018 року не виконало, відомості про результати розгляду пропозиції щодо залучення субпідрядника не надало.
Таким чином, станом на день розгляду справи як в суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду договір № 6 від 24.05.2018 року в повному обсязі не виконаний.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ДП  «Завод «Генератор» слід відмовити, а рішення господарського суду міста Києва  від 24.11.2021 року у справі №50/155(910/4873/21) - залишити без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 6  ст. 55 Конституція України  кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно  ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним (пункт 1 частина 2  статті 16 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1  ст. 626 Цивільного кодексу України  договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Місцевим судом вірно зазначено, що за своєю правовою природою, укладений договір № 6 від 24.05.2018  року є договором підряду.
Відповідно до приписів ч. 1  ст.  837 Циівільного кодексу України  за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу.
Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (стаття 846 Цивільного кодексу України).
Згідно із положеннями  ст. 509 Цивільного кодексу України  зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених  статтею 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.
За змістом ст.ст.  525  та  526 Цивільного кодексу України  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.
За загальним правилом, зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (вимоги  статті 598 Цивільного  України  та  ст. 202 Господарського кодексу України). Перелік цих підстав наведено у ст.ст. 599-601 та 604-609  Цивільного кодексу України.
Статтею 631 Цивільного кодексу України  та ч. 7  ст. 180 Господарського кодексу України  передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.
Відповідно до ч. 1  ст. 631 Цивільного кодексу України  строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору,
Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що строк дії договору не є терміном дії зобов`язання. Закінчення строку дії договору не с підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно із  ст. 599 Цивільного кодексу України  та ч.1  ст. 202 Господасрького кодексу України  такою умовою є виконання, проведене належним чином.                    і
Тобто, навіть після припинення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.03.2021 у справі № 910/11592/19, від 09,04.2020 у справі № 910/4962/18, від 19.03.2019 у справі № 916/626/18, від 04.05.2018 у справі № 927/333/17.
Матеріалами справи підтверджено та встановлено судом,  що протягом 2018- 2021 років і ДП «Завод «Генератор», і ПП «Торгівельно-виробнича фірма «ДОРА» ухиляються від виконання свого договірного зобов`язання з виготовлення технічної документації із землеустрою. При цьому згідно спірного договору № 6 від 24.05.2018 року закінчення робіт за договором визначено - 25.06.2018 року.
Відповідно до  ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Істотним є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати в реальних збитках і (або) упущеній вигоді; її розмірі, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.
Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» - позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду в постанові від 09.12.2020 у справі № 199/3846/19.
Враховуючи викладене,  апеляційний суд вважає вірним висновок місцевого суду стосовно того, що  позивач, який має на меті отримання технічної документації для подальшого виділення земельних ділянок, станом на день розгляду спору позбавлений того, на що він розраховував під час укладення договору № 6 від 24.05.2018 року.
Разом з тим, за змістом  ст. 218 Господарського кодексу України  учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Згідно з ч. 1 ст.  15, ч. 1 ст.  16 Цивільного одексу України  та  ст. 20 Господарського кодексу України  кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Зазначеними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Апеляційний суд зазначає, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту,  судам слід зважати і на його ефективність з точки зору  статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ акцентував, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається цією статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема його застосування не повинно бути ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005).
Отже, зрештою ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц, від 27.11.2018 у справі № 905/2260/17.
Примусове виконання обов`язку в натурі - це спосіб захисту, який застосовується в зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа зобов`язана вчинити певні дії щодо позивача, але відмовляється від виконання цього обов`язку    чи уникає його. При цьому, припинення терміну виконання зобов`язання або терміну дії договору не означає звільнення боржника від виконання обов`язку в натурі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі № 910/7093/17.
Матеріалами справи підтверджено, що  відповідачами не надано доказів наявності обставин, які б звільняли їх від виконання зобов`язання за договором № 6 від 24.05.2018 року, як і не надано доказів повного та належного виконання вказаного правочину.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, місцевий суд дійшов правомірного висновку, про те, що обраний позивачем спосіб захисту щодо зобов`язання відповідачів виконати умови договору № 6 від 24.05.2018 року, не суперечить вимогам  ст. 16 Цивільного кодексу України, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Твердження ДП «Завод «Генератор»  щодо повного виконання зобов`язань за договором № 6 від 24.05.2018 року не підтверджується матеріалами справи.
Представник відповідача 2 в судовому засіданні зазначив, що невиконання ним умов договору, спричинено саме тим, що відповідач 1 не надав йому всіх необхідних  документів, в зв`язку з чим він навіть звертався до сторін договору щодо його розірвання.
Станом на день розгляду справи договір не розірваний, недійсним в установленому  законом порядку не визнаний, сторонами не виконаний, проектна документація не виготовлена, та позивачу і відповідачу 1 не передана, в зв`язку з чим договір підлягає виконанню.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі.
Крім того, суд погоджується з судом першої інстанції, що зволікання сторін з виконанням договору №6 від 24.05.2018 року порушує права позивача на відведення земельної ділянки, на яку він має право, як власник нерухомого майна, що знаходиться на вказаній ділянці.
Окрім виготовлення технічної документації із землеустрою, законодавство передбачає ряд інших фактичних дій, що мають бути вчинені користувачем земельної ділянки. Зокрема, землекористувач зобов`язаний: забезпечити нотаріальне посвідчення згоди землекористувача на поділ земельної ділянки (пункт е) ч. 1  ст. 56 Закону України «Про землеустрій», особисто погодити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (частина 12  статті 186 Земельного кодексу України), особисто підписати та подати заяву про державну реєстрацію новоутворених земельних ділянок за встановленою формою (підпункт 2 пункту 109 Постановою Кабінету Міністрів від 17 жовтня 2012 № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру»), тощо.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що позивачем доведено належними доказами, а відповідачами не спростовано наявність у ТОВ «КУА «Всесвіт» права вимагати виконання відповідачами договору № 6 від 24.05.2018 року та надання правовстановлюючих документів на земельні ділянки за адресою: вул. Полярна, 20, в Оболонському районі міста Києва (кадастровий номер 8000000000:78:038:0002).
Апеляційний суд враховує правову позицію Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладену  у постанові від 14.06.2019 року у справі №916/998/18 та правову позицію Великої Палати Верховного  Суду від 06.04.2021 року №910/10011/19, на які посилається ДК  «Укроборонпром»,  однак   дійшов висновку, що вона не є  релевантною по відношенню до обставин саме даної справи в контексті спірних правовідносин сторін в призмі обставин існуючого спору.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України         визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно зі ст. 86  Господарського процесуального кодексу України,  суд  оцінює  докази  за своїм  внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.              
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладені обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, а відтак підстав для її задоволення та скасування оскаржуваного рішення не вбачається.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі спростовуються встановленими у справі обставинами та не  доводять порушення або неправильного застосування норм матеріального та процесуального права місцевим судом.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями  269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу Державного підприємства «Завод «Генератор» на рішення господарського суду міста Києва від 24.11.2021 року у справі №50/155(910/4873/21) - залишити без задоволення.
2.Рішення  господарського суду міста Києва від 24.11.2021 року у справі №50/155(910/4873/21) - залишити без змін.
3. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.
4.Справу №50/155(910/4873/21) повернути до господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 27.07.2022 року.

Головуючий суддя                                                            О.С. Копитова 

Судді                                                                                М.Л. Доманська

                                                                                О.М. Остапенко