Справа № 125/1216/20
Провадження № 22-ц/801/378/2022
Категорія: 53
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2022 року	Справа № 125/1216/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Копаничук С.Г. 
суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.,
за участю секретаря : Олійник Г.Є.
учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 , 
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 26 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Хитрука В.М. . у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
               
В с т а н о в и в :

        06.08.2020 року   ОСОБА_1  звернувся  до суду з позовом до ОСОБА_2   про  відшкодування матеріальної  і моральної шкоди, заподіяної  внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обгрунтування позову зазначив ,що 03.05.2020  близько 12.25 год. в с. Лука-Барська, Барського району Вінницької області  з вини  водія автомобіля «Chevrolet Niva», реєстраційний номер  НОМЕР_1 ОСОБА_2 , який порушив п. п. 16.13 і 16.4. Правил дорожнього руху України, сталась дорожньо-транспортна  пригода за участю автомобіля автомобіля «Renault Kadjar», реєстраційний номер  НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Зокрема,  ОСОБА_2 , виконуючи поворот ліворуч (з`їзд з головної дороги на другорядну) не надав переваги в русі зустрічному автомобілю, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Renault Kadjar», реєстраційний номер  НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого  автомобілю було завдано механічні пошкодження, а   ОСОБА_1 , як власнику , на час пригоди причинено матеріальний збиток відповідно до висновку експертного дослідження НДЕКЦ МВС України у Вінницькій області №16 від 22.05.2020 року у розмірі 467 680 грн. 
Постановою Барського районного суду Вінницької області від 11.06.2020 по справі № 125/709/20 відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців. 
Моторне (транспортне) страхове бюро України у відповідності до п. 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП у сумі 130 000 грн. Таким чином, залишилась не відшкодованою завдана позивачу безпосередньо шкода у розмірі 337 680 грн. 
Також позивач поніс витрати на послуги з евакуації пошкодженого транспортного засобу 03.05.2020 р. з с. Лука-Барська Барського району Вінницької області до майданчика арештованих транспортних засобів Барського ВП ГУНП у Вінницькі області в сумі 2 190 грн. та наступного дня на транспортування автомобіля з м. Бар Вінницької області до м. Вінниця в сумі 2 190 грн. ,а разом 4 380 грн. 
Крім того, позивач являється підприємцем і вказаний автомобіль використовував ,в основному ,для здійснення підприємницької діяльності. Після його пошкодження він був вимушений орендувати автомобіль у ФОП ОСОБА_3 та сплачувати орендну плату у сумі 18 000 грн. на місяць, за три місяці ним було сплачено 54 000 грн. , що також підлягає відшкодуванню відповідачем.
Також йому була завдана моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях та погіршенні здоров`я після ДТП, внаслідок чого він був вимушений звертатись за додатковою медичною допомогою зі скаргами на болі в грудному та шийному відділі хребта. Після ДТП відповідач не вчинив жодних дій щодо відшкодування шкоди та примирення з позивачем, уникав та затягував розгляд судом справи про адміністративне правопорушення з метою уникнення відповідальності.
Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду у розмірі 396 060 гривень, яка складається з матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля у розмірі 337 680 грн., витрат на послуги з евакуації автомобіля у розмірі 4 380 грн. та витрат за оренду транспортного засобу в сумі 54 000 грн.; завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень і понесені судові витрати у розмірі 20606,15 грн., що складаються з судового збору за звернення до суду з позовною заявою у розмірі 4170,75 грн., судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 420,40 грн., витрат за проведення експертизи в сумі 1 015 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 15 000 грн. 
Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 26.11.2021 позов задоволено повністю.
  Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду у розмірі 396 060 грн., що складається з матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля у розмірі 337 680 грн. ,витрат на послуги з евакуації автомобіля у розмірі 4 380 грн. та витрат за оренду транспортного засобу в сумі 54 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. ,а також понесені позивачем судові витрати у розмірі 20606,15 грн., що складаються з судового збору за звернення до суду з позовною заявою у розмірі 4170,75 грн., судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 420,40 грн., витрат за проведення експертизи в сумі 1 015 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 15 000 грн.
У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначене рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права ,а у справі ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що суд порушив норми процесуального права, безпідставно розглянув справу у його відсутність за наявності клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з його хворобою ,чим було порушено його права ,як відповідача;суд не врахував його заперечення щодо не погодження із визначеним висновками експертних досліджень , розміром заподіяної шкоди ,оскільки він не був повідомлений про огляд і не був присутній під час досліджень ,вартість ремонтно- відновлювальних робіт автомобіля позивача є завищеною і неправдивою, так як середня ринкова ціна автомобіля такої ж марки становить таку ж суму, а позивач ,відремонтувавши автомобіль, продав його іншій особі і знову звернувся за стягненням його повної вартості ;суд в порушення ст.53 ЦПК України не вирішив питання про склад осіб, що беруть участь у справі і не залучив до її участі МТСБ України. Крім того, суд безпідставно включив до судових витрат витрати на евакуацію автомобіля і витрати за проведення автотоварознавчого дослідження, які до них не входять; стягнув 54 000 грн. коштів за оренду автомобіля та моральну шкоду за відсутності для цього правових підстав і належних ,допустимих, достовірних і достатніх доказів.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення суду законним і обгрунтованим ,а доводи апеляційної скарги безпідставними. Вказав ,що ставлячи під сумнів правомірність висновків експертів в якості доказів на підтвердження розміру матеріального збитку, відповідач не навів конкретні порушення норм права ,допущені судом ; здійснення експертизи на замовлення сторони без ухвали суду та її подання в якості доказу не суперечить ЗУ «Про судову експертизу» і ст.106 ЦПК ; обов`язковість запрошення і участі позивача на проведення експертизи чинним законодавством не передбачено, а різниця у розмірі заподіяної шкоди ,наведена у дослідженні і у висновку експерта ,не 
Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, рішення суду та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає , що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав. 
Згідно з статтею 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не повністю. 
Суд першої інстанції встановив ,що 03.05.2020 року ОСОБА_2 , керуючи власним автомобілем «Chevrolet Niva», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив правила дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «Renault Kadjar», д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням власника ОСОБА_1 . 
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль ОСОБА_1 було пошкоджено і останній вимушений був за договором орендувати інший автомобіль, за оренду якого було сплачено 54 000 грн. (а.с.44) 
       Позивач 06.05.2020 року поніс витрати  на проведення експертного дослідження розміру збитків в сумі  1015,20 грн., і за  послуги з евакуації  пошкодженого автомобіля  з с. Лука-Барська Барського району до майданчика арештованих транспортних засобів Барського ВП ГУНП у Вінницькій області ,а також з м. Бар до м. Вінниці ,а всього на суму 4 380 грн. 
       Постановою Барського районного суду Вінницької області від 11.06.2020 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.
В зв`язку з відсутністю на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди у власника автомобіля «Chevrolet Niva» ОСОБА_2 полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності таку відповідальність страховика понесло Моторно- транспортне страхове бюро України (МТСБУ),яке згідно повідомлення № 3.1-02/21741 від 20.07.2020 року здійснило виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 130 000 грн., що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні. 
ОСОБА_1 є суб`єктом підприємницької діяльності, що полягає у роздрібній торгівлі та виробництві замків і дверних петель. 
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль ОСОБА_1 було пошкоджено і останній вимушений був за договором орендувати інший автомобіль, за оренду якого було сплачено 54 000 грн. (а.с.44) 
        Відповідно до висновку експерта НДЕКЦ МВС України у Вінницькій області № СЕ-19/102-21/2589-АВ від 23.02.2021року, вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «Renault Kadjar», д.р.н. « НОМЕР_2 » станом на момент його пошкодження складає 476 271,13 грн. ,а розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля станом на момент його пошкодження, становить 467 680,00 грн. 
Посилаючись на ст. ст. 988,1194 ЦК , п. 22.1 ст. 22 ,ст.ст.28,29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), а також на висновки постанови Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, суд виходив із того, що якщо потерпілий одержав страхове відшкодування, якого недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання заподіювачем свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Встановивши, що вартість майнової шкоди, завданої з вини відповідача ОСОБА_1 , перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування,суд виходив з того, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (ринкова вартість) та отриманим страховим відшкодуванням, що складає суму 337 680 грн.
Також суд, виходив з того, що позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка проявилася в його емоційних та моральних стражданнях, фінансових обмеженнях у зв`язку з порушенням звичайного способу життя, порушенні життєвих зв`язків та активного громадського життя, порушенні підприємницької діяльності, і дійшов висновку про необхідність її відшкодування з відповідача у заявленому розмірі - 20 000 грн.
Колегія суддів вважає ,що з висновками суду повністю погодитись не можна. 
Доводи апеляційної скарги про безпідставне віднесення судом до судових витрат і стягнення витрат на оплату послуг з евакуації автомобіля , які до них не входять, не заслуговують на увагу. 
       Як вбачається  з тексту рішення,суд не включив до  судових витрат  витрати на оплаті послуг  з евакуації  автомобіля ,а стягнув їх  не у складі судових витрат а окремо ,як складову частину шкоди ,відповідно до ст. ст.28-29  ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV.Згідно них  до шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, входять витрати  пов`язані ,зокрема, з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Тому суд правомірно стягнув вказані витрати на користь позивача .
      Так само необґрунтовані доводи скарги щодо неправильності висновку експерта ,в зв`язку з  його проведенням без  повідомлення та участі  відповідача,оскільки зі змісту  ст.4 ЗУ «Про судову експертизу» незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються присутністю учасників процесу під час проведення судової експертизи лише в передбачених законом випадках.
Водночас, відповідач не послався на жоден закон ,який передбачав би обов`язковість його присутності під час проведення вказаної експертизи. 
Необгрунтовані доводи скарги і щодо безпідставності стягнення судом 54 000 грн. витрат,сплачених за оренду автомобіля.
Відповідно до положень наведеної ст.22 ЦК України ,до складу збитків входять, крім втрат від пошкодження чи знищення речі,також витрати,які особа зробила або повинна була зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідачем з правової точки зору не обгунтовано заборону фізичній особі використовувати власний транспортний засіб у своїй підприємницькій діяльності. В той же час обставини зайняття позивача підприємницькою діяльністю, необхідності використання для цього автомобіля , відповідачем не оспорювалися.
      Позивач  на підтвердження витрат,які він здійснив для відновлення  його порушеного  права,  надав суду договір оренди автомобіля  з   ФОП   ОСОБА_3   та дублікат квитанції  від 04.08.2020 року,  згідно якої  він  сплатив   останньому  за оренду автомобіля  54 000 грн.,які є тими витратами,які зробив позивач для відновлення свого порушеного права на користування власним  автомобілем  ,а тому суд   обґрунтовано дійшов висновку про необхідність їх  відшкодування. 
Твердження апелянта про те, що власником автомобіля є ОСОБА_3 , а не ФОП « ОСОБА_3 » (як зазначено в договорі оренди), а дублікат квитанції від 04.08.2020 року на суму 54000 грн. не містить інформації за оренду якого саме автомобіля проведено оплату, не свідчать про допущення судом вимог матеріального та/чи процесуального права.
Необгрунтованими є і доводи скарги щодо безпідставності відшкодування моральної шкоди.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч.2 ст. 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч.2 ст. 16 ЦК України).
 Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (ч.1 та п. 1 ч.2 ст.23 ЦК України).
Виходячи з положень ст.ст. 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (п. 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). 
      Згідно ст.23 ЦК моральна шкода полягає,зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП (стаття 28 Закону № 1961-IV).
 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю).
        Відповідач , який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого  у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж заподіяння шкоди життю та здоров`ю потерпілого.
Від часу ДТП пройшло більше року, у зв`язку із значним пошкодженням автомобіля позивач був позбавлений можливості використання такого транспортного засобу як у власних (особистих) цілях, так і з метою здійснення підприємницької діяльності, через що позивач нервував,йому довелось шукати і орендувати інший автомобіль , що викликало суттєві незручності і вимушені зміни у житті та безумовно спричиняло душевні страждання . 
Позивач просить стягнути моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням, оскільки не стосується шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого (згідно з ст. 23 Закону № 1961-IV) та не належить до шкоди, заподіяної майну (згідно з ст. 28 Закону № 1961-IV). Тому відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, яка полягає в його моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене з вини страхувальника ДТП, має бути співмірно компенсована останнім.
Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
       Враховуючи  викладене , глибину  емоційних та моральних страждань, незручності і обмеження у зв`язку з порушенням звичайного способу життя, підприємницької діяльності та життєвих зв`язків , колегія суддів вважає висновок і рішення суду в частині відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. обґрунтованим ,а тому залишає його без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 53 ЦПК треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.
Оскільки,як вбачається з матеріалів справи і не оспорюється сторонами, МТСБУ за пошкодження автомобіля уже виплатило позивачу страхове відшкодування у максимальному розмірі -130 000 грн.,а обов`язок страхового відшкодування моральної шкоди фізичній особі виникає у МТСБУ лише у разі заподіяння її у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю), рішення у справі не може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Відтак,доводи апеляційної скарги щодо не залучення до участі в даній справі МТСБУ - безпідставні .
Такими є і доводи скарги щодо порушення прав відповідача розглядом судом справи у його відсутність за наявності клопотання про відкладення в зв`язку з його хворобою.
Згідно п. 2 ч. 2, п. 2 ч. З ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.
Відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.
       Частиною 1 ст. 76 ЦПК України, визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Посилання відповідача на хворобу ,в якості поважності причин неявки 26.11.2021 року до суду і підстави для відкладення розгляду справи , не було підтверджено жодним доказом.
Не заслуговують на увагу і твердження відповідача про те, що він не був належним чином повідомлений про дату і час судового засідання, оскільки він вказує на повідомлення його про це представником, а тому , згідно ч. 5 ст. 130 ЦПК України , він є належним чином повідомлений про дату і час судового засідання. Відтак ,судом першої інстанції при розгляді справи у відсутність відповідача та/або його представника не було допущено порушень вимог ЦПК України.
Разом із тим, доводи скарги в частині невірного визначення розміру шкоди, заподіяної пошкодженням автомобіля , суд невірно оцінив докази, неправильно встановив обставини справи і застосував норми права, внаслідок чого дійшов хибного висновку про відшкодування такої шкоди у розмірі різниці між фактичним розміром шкоди ( ринковою вартістю автомобіля ) та отриманим страховим відшкодуванням, що складає 337 680 грн.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 22  ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно із ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За правилами ч.ч.1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч.5 ст. 1187  ЦК України  особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1ч.1 ст.1188 ЦК України).
Згідно зі ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Як вбачається з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність винного власника автомобіля «Chevrolet Niva», д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 не застрахована. 
У постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц, суд дійшов висновку про те, що відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого не застрахована, урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV. Згідно п. 41.1 ст.41 цього Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. 
Відповідно до ст.28 ЗУ № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана ,зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. 
Згідно ст.29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, зокрема, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством,а згідно ст.30  - транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.  Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Як встановлено і не оспорювалось позивачем , автомобіль «Renault Kadjar», д.р.н. НОМЕР_2 після оцінки розміру матеріального збитку у травні 2020 року був ОСОБА_1 знятий з реєстраційного обліку і відчужений .Вартість пошкодженого автомобіля після ДТП не визначалась.
       У постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 643/4161/15-ц, Верховний Суд дійшов висновку про те, що відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП.
З аналізу змісту наведених норм можна дійти висновку, що автомобіль вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є економічно необгрунтваним, витрати на ремонт перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. У разі, якщо власник не згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди.
Також, слід врахувати зміст п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992р. №6, у якому роз`яснено, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. 
Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.
Згідно ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду
Верховний Суд у постанові від 20.10.2021 року у справі №205/1314/16-ц про застосування ст.30 ЗУ№ 1961-IV дійшов висновку, що у разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик (моторне транспортне страхове бюро), або інша особа, яка відповідає за завдану шкоду.
Відповідно до ч. 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З наданого  позивачем висновку  експерта НДЕКЦ МВС України у Вінницькій області № СЕ-19/102-21/2589-АВ від 23.02.2021року,вбачається,що   вартість ремонтно-відновлювальних робіт  автомобіля «Renault Kadjar», д.р.н. « НОМЕР_2 » станом на момент його пошкодження складає 476 271,13 грн. ,а розмір  матеріального збитку, завданого власнику автомобіля станом на момент його пошкодження,що дорівнює його ринковій вартості  до ДТП , становить 467 680 грн.,тобто, ремонт є економічно необгрунтваним ,а отже, автомобіль вважається фізично знищеним.
Позивач, отримавши страхове відшкодування  від МТСБУ у максимальному можливому  розмірі  130 000 грн., автомобіль забрав  собі і, знявши його з обліку для реалізації , відчужив, тим самим не погодився із визначенням транспортного засобу фізично знищеним .
У випадку, його погодження з визнанням автомобіля фізично знищеним, він передає залишки транспортного засобу особі, яка відповідає за завдану шкоду, і тим самим набуває право отримати від останнього відшкодування шкоди у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП, чого в даному випадку не відбулось. 
Даних щодо залишкової вартості пошкодженого автомобіля після ДТП вказаний висновок експерта не містить ,а отже не може бути покладений в основу судового рішення та підлягає відхиленню, як такий, що не містить відомостей щодо предмету доказування.
У деліктних зобов`язаннях, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між ними.
            ОСОБА_1   не  доведено розміру матеріальної шкоди належними та допустимими доказами,не надано суду  доказів вартості автомобіля  до ДТП та вартості пошкодженого транспортного засобу  після ДТП,що  позбавляє  суд  можливості   визначити різницю  між вартістю   автомобіля  до та після ДТП для  відшкодування  заподіяної  йому  шкоди. Більше того,  він відчужив транспортний засіб «Renault Kadjar», д.р.н. « НОМЕР_2 » ,що взагалі унеможливлює  як вирішення питання щодо передачі  його   особі відповідальній за шкоду ,так і отримання вищевказаного доказу на підтвердження заявлених позовних вимог. Тобто, саме дії позивача призвели до неможливості встановлення розміру відшкодування відповідно до вимог чинного законодавства , ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Задоволення вимог про відшкодування майнової шкоди в повному обсязі, виходячи з вартості автомобіля до ДТП, без врахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу після ДТП та з урахуванням того, що транспортний засіб позивачем відчужено , не можна визнати обґрунтованим.
Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позов, суд першої інстанції цього не врахував, не виконав вимог ЦПК України щодо обов`язку сприяти всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, які мають визначальне значення для правильного її вирішення, не надав мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов`язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Таким чином, колегія суддів виходить із недоведеності позовних вимог щодо розміру належного відшкодування шкоди ,а тому висновки і рішення суду першої інстанції щодо визначення розміру відшкодування такої шкоди у вигляді різниці між фактичним розміром шкоди( ринкової вартості автомобіля) та отриманим страховим відшкодуванням, що складає 337 680 грн.,є необґрунтованими .
За таких обставин, оскаржуване рішення не може вважатися законним і обґрунтованим і відповідно до ст.376 ЦПК України, в частині стягнення з відповідача майнової шкоди рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову задоволенні вказаної позовної вимоги.
Також заслуговують на увагу доводи скарги про безпідставне стягнення судом в складі судових витрат витрат за проведення автотоварознавчого дослідження. 
До судових витрат згідно ст.133 ЦПК України входять, зокрема,витрати пов`язані з розглядом судової справи,куди входять витрати пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.
Відповідно до ч.3 ст.102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Згідно ч.1 ст.103 ЦПК  суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами і у випадках передбачених ст.105 ЦПК України ,яких у даній справі не вбачається.
Відповідно до ст.34.2 ЗУ № 1961-IV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених ст.41 цьогоЗакону,- МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).(ст.34.3 ЗУ № 1961-IV)
Оскільки ,як вбачається з матеріалів справи , позивачем заявлені до відшкодування 1 015 грн. витрат не за висновок експерта, підготовлений на його замовлення як учасника справи чи на підставі ухвали суду , а за проведене експертне дослідження на підставі якого МТСБУ було здійснене страхове відшкодування ,підстав відшкодування цих витрат відповідачем не вбачається і у задоволенні цієї вимоги необхідно відмовити. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вимог про стягнення матеріальної шкоди від пошкодження автомобіля і витрат за проведення експертного дослідження у складі судових витрат з прийняттям нового рішення відмову в задоволенні вимог в цій частині. Щодо решти вимог рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. 
Керуючись ст.ст.374,376,382-384 ЦПК України,-
       
П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення  Барського районного суду Вінницької області від 26.11.2021 року в частині стягнення матеріальної шкоди за пошкодження автомобіля та в частині судових витрат, - скасувати.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля відмовити.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду на протязі 30 днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Головуючий :                                 Копаничук С.Г. 

Судді Медвецький С.К.

Оніщук В.В.