Справа № 443/656/21                                 Головуючий у 1 інстанції: Сливка С.І. 
Провадження № 22-ц/811/166/22                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І., 
за участі секретаря: Савчук Г.В.,
без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 16 грудня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про виселення.
Позовні вимоги мотивували тим, що AT КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 06 липня 2007 року уклали кредитний договір № LVJWGK00000013. 
Відповідно до кредитного договору Банк зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 39000,00 грн., строком до 06 липня 2022 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» та відповідач 06 липня 2007 року уклали договір іпотеки. 
Згідно даного договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме Житловий будинок загальною площею 78,40 кв.м., житловою площею 52,60 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Даний житловий будинок належить відповідачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. 
Свої зобов`язання за кредитним договором AT КБ «ПриватБанк» виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.
Зазначало, що договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. 
Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки та позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушення умов цивільно-правового договору за статі 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватися на підставі рішення суду.
Таким чином, відповідач, який зареєстрований у житловому приміщенні, що є предметом іпотеки з порушенням вимог законодавства немає права користування житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
З урахуванням вищенаведеного, просили виселити та зняти з реєстрації ОСОБА_1 , який зареєстрований та/або проживає у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: АДРЕСА_1 та судові витрати покласти на відповідача.
Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 16 грудня 2021 року позов залишено без задоволення.
Рішення суду оскаржило АТ КБ «ПриватБанк».
В апеляційній скарзі посилається на те, що відповідач зареєстрований у житловому приміщенні, що є предметом іпотеки в порушення п. 20.12 договору іпотеки, оскільки банк письмової згоди на такі дії не давав.
Зазначає, що рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 02 грудня у справі № 443/1774/14-ц звернуто стягнення на предмет іпотеки.
Звертає увагу на те, що вимоги закону про направлення мешканцям письмової вимоги іптекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення, стосуються позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, однак суд першої інстанції не взяв до уваги наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
В судове засідання учасники справи не з`явились, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України не перешкоджає розгляду справи без його участі.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 02 червня 2022 року, є дата складення повного судового рішення 10 червня 2022 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 06 липня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № LVJWGK00000013 (арк.спр.4-6).
Відповідно до п.1.1 кредитного договору Банк зобов`язується надати Позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу/або перерахування на рахунок, зазначений в п.7.1 цього договору. Строк, вид кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором, зазначені розділі 7 Договору.
Позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, зазначені в п.7.1 даного договору (п.п.2.2.1 кредитного договору).
Згідно п.7.1 кредитного договору Банк зобов`язується надати Позичальнику кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 06 липня 2007 року по 06 липня 2022 року включно, у вигляді непоповнюваної кредитної лінії (далі - Кредитор) у розмірі 39000,00 гривень на наступні цілі: купівля будинку, а також у розмірі 5850,00 гривень на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 (нуль цілих 20 сотих відсотків) від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного Договору.
06 липня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №LVJWGK00000013 від 06 липня 2007 року, між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір іпотеки LVJWGK00000013, який посвідчений приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу Львівської області Кулик І.І. та зареєстрованого в реєстрі за №1328 (а.с.7-9).
Предметом цього договору є надання іпоткодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п.35.3 цього договору (далі предмет іпотеки), в забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання іпотекодавцем зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця (п.1 договору іпотеки).
Відповідно до п. 35.3 договору іпотеки, в забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (далі - предмет іпотеки), а саме трикімнатний житловий будинок загальною площею 78,4 кв.м., житлова площа - 52,6 кв.м.. Майно належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Кулик І.І. Жидачівського районного нотаріального округу від 06 липня 2007 року за реєстровим №1326, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів за реєстраційним №2199035. Предмет іпотеки знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення предмету іпотеки жила нерухомість.
На строк дії договору предмет іпотеки залишається у володінні та користуванні іпотекодавця (п.11 договору іпотеки,).
Згідно п.п.18.8.1 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання буд-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.
Звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь зобов`язань за кредитним договором у випадках (п.п.18.8.2 договору іпотеки):
- відмови іпотекодавця в переоформленні якого-небудь із договорів страхування предмету іпотеки, особистого страхування, згідно кредитного договору;
- порушення іпотекодавцем зобов`язань по цьому договору у т.ч. при порушенні порядку зміни предмету іпотеки;
- прийняття судом рішення про визнання іпотекодавця недієздатним або обмежено дієздатним;
- порушення кримінальної справи відносно іпотекодавця;
- неможливості звернення стягнення на майно, заставлене з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором, з будь-якої причини (у т.ч. втрати, знищення, ушкодження або недосяжності предмета іпотеки іпотекодержателя з будь-яких причин);
- встановлення невідповідності дійсності відомостей, які містяться в даному договорі, або інших документах, наданих іпотекодавцем;
- пред`явлення іпотекодавцем предмета іпотеки в користування третім особам без письмової згоди іпотекодежателя;
- тривалої відсутності іпотекодавця в місці постійного проживання, куруючись нормами ЦК України та нормами діючого законодавства;
-в інших випадках, передбачених діючим законодавством України.
Відповідно до п.19 договору іпотеки іпотекодавець має право користуватися предметом іпотеки виключно за їх цільовим призначенням.
Іпотекодавець зобов`язується не передавати предмет іпотеки в оренду (майновий найм), у лізинг, у спільну діяльність або у позичку, не здійснювати його відчуження або інше розпорядження предметом іпотеки без письмової згоди іпотекодержателя (п.20.7 договору іпотеки).
Згідно п. 20.12. договору іпотеки, іпотекодавець зобов`язується не надавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя.
Термін дії договору - до повного виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього (п.30 договору іпотеки).
Як убачається із довідки Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області №1027 від 23 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно проживає та зареєстрований один за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 та ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена лише у випадку і порядку, встановлених законом. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Як визначено ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно вимог ч.3 ст.109 ЖК УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
У пункті 43 постанови №3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що ри розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.
Зі змісту наведених вище норм Закону вбачається, що виселення мешканців із займаного житлового приміщення можливе лише у випадку звернення стягнення на передані в іпотеку такі приміщення.
Жодних доводів щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у позовній заяві не наведено як і не подано жодного доказу на підтвердження такого.
Як видно з умов вищезгаданого договору Іпотеки, ОСОБА_1 як власник жилого приміщення, переданого в іпотеку, має право користуватися предметом іпотеки виключно за їх цільовим призначенням.
Будь-яких доказів, які б свідчили про використання предмету іпотеки не за цільовим призначенням суду не надано.
Також, з довідки Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області №1027 від 23 жовтня 2020 року, не видно з якого часу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому, з аналізу п.20.12 договору іпотеки випливає, що за даною умовою іпотекодавець зобов`язується не надавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації інших будь-яких осіб, окрім себе, у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя, про що також і свідчить позовна заява, у якій позивач вказує саме про право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише за згодою іпотекодержателя.
Жодних доказів про реєстрацію будь-яких інших осіб у предметі іпотеки суду не надано.
Одночасно, ОСОБА_1 , як власник предмету іпотеки має право бути зареєстрованим та користуватись таким.
Таким чином, враховуючи наведене вище, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для виселення відповідача з предмету іпотеки (житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ).
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 16 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 10 червня 2022 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.