Справа № 305/577/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        01 червня 2022 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі: 

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,
суддів: Кожух О.А., Джуга С.Д.,
з участю секретаря: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Рахівського районного суду від 27 липня 2021 року у справі № 305/577/20 (Головуючий: Марусяк М.О.), - 

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 інтереси якої представляє адвокат Губко Б.В. звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя.
Позовні вимоги мотивовано тим, що у квітні 1992 року ОСОБА_1 з її чоловіком ОСОБА_3 було розроблено будівельний паспорт на забудову земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 і такий був виготовлений головним архітектором Рахівського району Кравчук М.Я.. Передумовою виготовлення будівельного паспорта на забудову земельної ділянки було прийнято рішення восьмої сесії двадцять першого скликання Кобилецько-Полянської селищної ради народних депутатів від 17.02.1992 року про виділення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 земельної ділянки розміром 0,07 га для будівництва індивідуальних житлових будинків та господарських споруд. Розробивши відповідні документи, які вимагалися на той час, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 разом збудували житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Факт завершеного будівництва засвідчено виготовленим технічним паспортом на будинок інженером інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_4 сертифікат АЕ №004106. У технічному паспорті визначено, що даний об`єкт є житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, загальна площа якого становить 133,53 м.кв. Згідно характеристики будівель і споруд, складовими частинами є житловий будинок, літня кухня, гараж. 
Даний будинок є завершеним будівництвом та збудований у червні 1992 р. Доказами того, що забудовниками вищезазначеного будинку є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є довідка Кобилецько-Полянської селищної ради №1806 від 29.11.2018 року. У зв`язку з сімейними обставинами, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільно не проживають вже тривалий час, а шлюб між ними розірвано згідно рішення Рахівського районного суду №305/1920/17 від 02.03.2018 р.
Вищезазначений будинок ОСОБА_1 та ОСОБА_3 збудували разом, під час шлюбу і кожен є співвласником даного будинку. 
06 грудня 2019 року ОСОБА_1 , через свого представника звернулася до державного реєстратора Петращука Івана Васильовича із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з метою здійснення державної реєстрації будинку за адресою: АДРЕСА_1 за нею та її колишнім чоловіком ОСОБА_3 , як об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Однак, державний реєстратор не здійснив державної реєстрації майна, а натомість видав рішення про відмову у державній реєстрації прав та обтяжень № 50091866 від 09.12.2019 року, роз`яснивши, заява про реєстрацію будинку на праві спільної сумісної власності повинна бути подана одночасно всіма співвласниками. З метою досудового врегулювання спору, 10.12.2019 р. представником позивача було надіслано лист відповідачу з проханням спільно звернутися до державного реєстратора з заявою про реєстрацію житлового будинку, як це вимагає законодавство. Однак, відповіді на даний лист отримано не було. Також не було жодної відповіді і на повторний лист відповідачу від 26.12.2019 р.. Так, як сторони фактично побудували будинок спільно, однак шлюб між ними розірвано та припинено будь-які відносини, стосунки не підтримують, що створює позивачцу перешкоди в подальшій державній реєстрації майна та розпорядженні своєю власністю. 
Посилаючись на вказані обставини, позивач просила визнати, що житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами загальною площею 133,53 м.кв., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і визначити, що частки у спільній сумісній власності є рівними по 1/2 частині за кожним.
Рішенням Рахівського районного суду від 27 липня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 133,53 м.кв, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 просить рішення суду в частині відмови у визначенні, що частки у спільній сумісній власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами загальною площею 133.53 м.кв., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є рівними по Ѕ частині за кожним скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення вказаних вимог, а рішення суду в частині визнання, що об`єктом незавершеного будівництва житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами загальною площею 133.53 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 змінити, виключивши фразу щодо предмет спору є об`єктом незавершеного будівництва, так як до 05 серпня 1992 року законодавством не було передбачена процедура введення в експлуатацію індивідуальних житлових будинків при оформленні права власності, а таким документом був технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Спірний житловий будинок не міг підлягати процедурі введення в експлуатацію, оскільки на той час її не існувало, а тому висновок суду що будинок є об`єктом незавершеного будівництва не відповідає нормам законодавства.
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 – адвоката Бойко Б.Б., який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.
ОСОБА_3 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений і дана обставина не перешкоджає розгляду справи у його відсутності відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України.
Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 1982 року, укладеного у виконавчому комітеті Кобилецько-Полянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області за актовим записом № 15.
Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей, які є повнолітніми.
Рішенням Рахівського районного суду від 02 березня 2018 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано.
Рішенням восьмої сесії двадцять першого скликання від 17 лютого 1992 року Коблецько-Полянської селищної ради народних депутатів відведено у довічне успадковане володіння для будівництва індивідуальних житлових будинків громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,07 га за адресою: АДРЕСА_1 . Цим же рішенням надано сторонам дозвіл на будівництво житлового будинку і господарських споруд та зобов`язано їх виготовити у головного архітектора району будівельний паспорт.
У квітні 1992 року головним архітектором Рахівського району Кравчук М.Я. гр.. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було виготовлено будівельний паспорт на забудову земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .
Під час перебування в шлюбі, у 1992 році, на вказаній земельній ділянці за адресою:  АДРЕСА_1 побудували житловий будинок загальною площею 133,53 кв.м., житловою площею 18,10 кв.м., літню кухню та гараж, що стверджується технічним паспортом на будинковолодіння.
Довідкою №1806, виданою виконавчим комітетом Кобилецько-Полянської селищної ради Рахівського району від 29 листопада 2018 року стверджується, що забудовниками житлового будинку АДРЕСА_1 є   ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ..
06 грудня 2019 року ОСОБА_1 через свого представника зверталась до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на житловий будинок  АДРЕСА_1 і рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Рахівської міської ради Закарпатської області Петращука Івана Васильовича №50091866 від 09 грудня 2019 року, позивачу відмовлено у державній реєстрації житлового будинку, оскільки такий являється спільною сумісною власністю подружжя, частки кожного із співвласників не визначені, а іншим співвласником не подано заяви про реєстрацію житлового будинку. 
Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом частини другої статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до положень статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. 
Оскільки, житловий будинок АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , їх частки є рівними, однак державний реєстратор не здійснив державної реєстрації майна, так як частки кожного із співвласників не визначені, а іншим співвласникам не додано заяви про реєстрацію житлового будинку і є єдиним можливим способом у подальшому зареєструвати своє право власності є звернення в суд із даним позовом, що було зроблено одним із співвласників ОСОБА_1 і висновок суду першої інстанції, що натомість позивачем не ставиться вимога про поділ спільного сумісного майна в натурі та визначення конкретної частини будинку та надвірних споруд, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і вимоги позивачки про визначення часток у спільній власності по Ѕ частині за кожним (ідеальних часток) є передчасною та не підлягає задоволенню, суперечить вимогам ст. 60 ч. 1 СК України, ст.ст. 331, 368 ч.3, 370 ЦК України.
Разом з тим, висновок суду першої інстанції що спірний житловий будинок є об`єктом незавершеного будівництва не ґрунтується на вимогах закону та правовідносинах, які виникли між сторонами, так як Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва було затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 р. № 449 і до цього часу законодавством не була передбачена процедура введення в експлуатацію індивідуальних житлових будинків при оформленні права власності.
Документом, який засвідчував відповідність закінчення будівництва до 05 серпня 1992 року житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам є технічний паспорт складений за результатами технічної інвентаризації.
Факт завершеного будівництва житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 засвідчено виготовленим технічним паспортом на будинок інженером інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_4 , сертифікат АЕ № 004106, в якому зазначено, що даний об`єкт є житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, загальна площа становить 133 м.кв..
Згідно характеристики будівель і споруд, складовими частинами є: житловий будинок, літня кухня, гараж і будинок є завершеним будівництвом і збудований у червні 1992 року.
За таких обставин висновок суду, що вищезазначений житловий будинок є об`єктом незавершеного будівництва не ґрунтується на фактичних обставинах справи та вимог норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини.
Враховоуючи наведене, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визначення часток у спільній сумісній власності по Ѕ за кожним підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення у цій частині відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, яким позовні вимоги слід задовольнити, а в іншій частині рішення суду змінити, виключивши фразу що предметом спору є об`єкт незавершеного будівництва із вищевказаних підстав.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, ст.ст. 60 ч.1 СК України, ст.ст. 331, 368, 370 ЦК україни, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Рахівського районного суду від 27 липня 2021 року у частині відмови у визначенні, що частки у спільній сумісній власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами загальною площею 133.53 м.кв., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є рівними по Ѕ частині за кожним скасувати.
Визнати, що житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами загальною площею 133.53 м.кв., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і визначити, що частки у спільній сумісній власності є рівними по Ѕ частині за кожним.
Рішення цього ж суду від 27 липня 2021 року в частині визнання що об`єкт незавершеного будівництва житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами загальною площею 133.53 м.кв., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 змінити, виключивши фразу що предмет спору є об`єктом незавершеного будівництва.
У решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено – 09 червня 2022 року.

Головуючий:        (підпис)
Судді:                            (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Закарпатського 
апеляційного суду Г.Г. Собослой