Справа № 369/7115/20                                                    Головуючий 1 інстанція- Дубас Т.В.
Провадження № 22-ц/824/1977/2022                   Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.

 
П О С Т А Н О В А

іменем     України
 
22 лютого 2022 року                                                                                     м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            головуючого судді                Савченка С.І.,
            суддів                                     Верланова С.М., Мережко М.В.,
за участю секретаря             Малашевського О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 липня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Публічне акціонерне товариство «Національна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
в с т а н о в и в:
 
            У червні 2020 року ОСОБА_2  звернувся до суду із вказаним позовом,який надалі уточнив і мотивував тим, що 29 лютого 2020 року близько 22-00 години на автодорозі Київ-Одеса в напрямку смт.Гребінки сталася ДТП за участю належного йому автомобіля «Audi Q7» реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля «Mersedes-BenzC 180» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_1 . Вказана ДТП сталася з вини відповідача ОСОБА_1 , який, керуючи автомобілем «Mersedes-Benz C180» та порушивши п.п.2.3,12.1 та 13.1 ПДР, не вибрав безпечної швидкості, не дотримав безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем «Audi Q7», який стояв попереду. Вина відповідача ОСОБА_1 у порушенні ПДР і скоєнні правопорушення за ст.124 КУпАП стверджується постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 травня 2020 року. 
Вказував, що внаслідок ДТП належний йому автомобіль «Audi Q7» отримав механічні пошкодження. Згідно рахунку-фактуриДочірнього підприємства «Ауді Центр ВІПОС» від 05 березня 2020 року № 0000061063 вартість ремонту автомобіля складає 614486,41 грн. Враховуючи те, що максимальний розмір страхової виплати від страховика винуватця ДТП - ПАТ «Національна страхова компанія «Оранта» становить лише 100000 грн., попередній розмір матеріальної шкоди з урахуванням страхової виплати становить 514486,41 грн. Також, позивач стверджував, що в результаті ДТП йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінив у розмірі 300000 грн. У зв`язку із наведеним просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду (майнові збитки) в розмірі 514486,41 грн., моральну шкоду в розмірі 300000 грн. та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.
У серпні 2020 року позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог у якій просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 364645,73 грн.
                                                            -  2  -
Заява мотивована тим, що згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 72/20 від 27 липня 2020 року, складеного ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива», матеріальний збиток завданий власнику автомобіля «Audi Q7» внаслідок ДТП складає 453808 грн., що відповідає вартості автомобіля до ДТП, а з урахуванням сплаченого йому ПАТ «НАСК «Оранта» страхового відшкодування у розмірі 89610,32 грн. розмір шкоди становить 364645,73 грн.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 липня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП у розмірі 364645,73 грн., моральну шкоду у розмірі 2000 грн. та судовий збір в сумі 5144,86 грн. В решті позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням, відповідач  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди та судового збору і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Скарга мотивована хибністю посилань суду на ст.ст.1192, 1194 ЦК України, оскільки матеріали справи не містять доказів  відновлення транспортного засобу, а тому даний метод відшкодування є невірним і не може бути застосований в даному випадку. Залучивши висновок автотоварознавчої експертизи № 72/20 від 27 липня 2020 року, позивач фактично змінив підстави та  предмет позову, що не допускається положеннями ЦПК України. Суд не врахував, що його страховик ПАТ «НАСК «Оранта» сплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 89610,32 грн., хоча ліміт у полісі вказаний у розмірі 130000 грн. Окрім того, судом не враховано висновки Верховного Суду щодо розгляду подібних справ, зокрема те, що згідно ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП (постанови Верховного Суду від 11 литопада 2020 року у справі № 369/11812/18, від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 ркоу у справі № 760/15471/15-ц). Згідно наданого позивачем висновку експертизи № 72/20 від 27 липня 2020 рокувартість відновлювального ремонту автомобіля «Audi Q7» становить 749533,44 грн., а його ринкова вартість - 453808 грн., тобто автомобіль є знищеним і він має відшкодувати позивачу лише різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Суд не звернув уваги, що в матеріалах справи відсутня вартість автомобіля позивача після ДТП, що унеможливлює встановлення судом розміру збитку.
Рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди сторонами не оскаржується і не є предметом апеляційного перегляду.
Позивач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив його позов, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду. 
В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Присяжнюк Р.В. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області як незаконне. 
                                                            -  3  -
Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Сініченко І.С. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.
            Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав. 
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам судове рішення в оскаржуваній частині відповідає не в повній мірі.
Судом першої інстанції встановлено, що 29 лютого 2020 року близько 22-00 години на автодорозі Київ-Одеса 19 км + 840 м сталася ДТП за участю належного позивачу автомобіля «Audi Q7» реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля «Mersedes-Benz C 180» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_1 
ДТП сталася з вини відповідача ОСОБА_1 , який, керуючи автомобілем «Mersedes-BenzC 180» та порушивши п.п.2.3,12.1 та 13.1 ПДР, не вибрав безпечної швидкості, не дотримав безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем «Audi Q7», який стояв попереду. 
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 травня 2020 року відповідача ОСОБА_1 визнано винним у порушенні ПДР і скоєнні правопорушення за ст.124 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн.
Згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 72/20 від 27 липня 2020 року, складеного ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива», матеріальний збиток заподіяний власнику автомобіля «AudiQ7» внаслідок ДТП складає 453808 грн.
Також, судом встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» відповідно до полісу обов`язкового страхування № АО/5643118 від 06 липня 2019 року з лімітом відповідальності 100000 грн., розміром франшизи 2000 грн. 
Страховик ПАТ «НАСК «Оранта»на виконання своїх обов`язків виплатив позивачу ОСОБА_2 як потерпілому, завданий матеріальний збиток в межах ліміту відповідальності в сумі 89610,32 грн. з урахуванням франшизи 2000 грн.
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що майнова шкода заподіяна позивачу з вини відповідачавнаслідок порушення останнім Правил дорожнього руху при керуванні джерелом підвищеної небезпеки, що знаходиться у причинному зв`язку із завданням шкоди, а тому саме відповідач має нести відповідальність за завдану майнову шкоду у розмірі не покритому страховкою.
Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками, оскільки
                                                                        -  4  -
суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263-264 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.
Суд першої інстанції прийшов до вірних висновків про те, що саме на відповідача як винуватця ДТП має покладатися відповідальність за завдану шкоду у розмірі, не покритому страховкою.
Однак, визначаючи розмір відповідальності відповідача, суд допустив неправильне застосування норм матеріального права.
З матеріалів справи вбачається, що при поданні позову позивачем були заявлені вимоги по відшкодуванню шкоди у розмірі 514486,41 грн., що становить вартість відновлювального ремонту згідно рахунку-фактури Дочірнього підприємства «Ауді Центр ВІПОС»  від 05 березня 2020 року № 0000061063.
Водночас, у серпні 2020 року позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог у якій просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 364645,73 грн. Заява мотивована тим, що згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 72/20 від 27 липня 2020 року, складеного ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Audi Q7» складає 624611,20 грн. (з урахуванням ПДВ - 749533,44 грн.), а вцілому вартість автомбіля на момент ДТП становила 453808 грн., оскільки відновлювати автомобіль економічно невигідно, то з урахуванням сплаченого йому ПАТ «НАСК «Оранта» страхового відшкодування у розмірі 89610,32 грн. розмір шкоди становить 364645,73 грн.
Отже, заявляючи вимоги про відшкодування шкоди у розмірі 364645,73 грн. позивач виходив з того, що вартість ремонту автомобіля перевищує його вартість до ДТП, що у свою чергу свідчить, що автомобіль є фізично знищеним.
Стягуючи шкоду у розмірі 364645,73 грн., суд не застосував положення ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно п.30.1 якого транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.
Згідно п.30.2 ст.30 цього Закону якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (п.30.2).
Отже, за замістом даної норми, позивач має право на відшкодування шкоди у вигляді різниці між вартістю автомобіля «Audi Q7»до та після ДТП за вирахуванням сплаченого йому страхового відшкодування.
Суд наведеного не врахував, як і не врахував відсутність у справі будь-яких відомостей про вартість належного позивачу автомобіля «Audi Q7»після ДТП, що призвело до неправильного вирішення спору в частині відшкодування матеріальної шкоди.
Окрім того, судом не враховано та не дано оцінки тому факту, що отримуючи страхове відшкодування у розмірі 89610,32 грн. (з урахуванням франшизи 2000 грн.), позивач погодився із висновком страховика НАСК «Оранта» про те, що автомобіль «Audi Q7»не є фізично знищеним, оскільки розмір страхового відшкодування визначений на підставі висновку ТОВ «Гарант-Асістанс» № АЕ 5559ВВ-2, згідно якого ринкова вартість автомобіля «Audi Q7» складає 337241 грн., а вартість відновлювального ремонту становить: без урахування коефіцієнта фізичного зносу 246936,57 грн., а з урахуванням коефіцієнта
                                                                        -  5  -
фізичного зносу 91610,32 грн. (а.с.125-133).
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення  норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п.113,114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).
З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не грунтується на матеріалах справи та ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди з підстав недоведеності її розміру.
Відмовляючи у позові в цій частині колегія суддів виходить із того, що позивачем не надано доказів про вартість пошкодженого автомобіля «Audi Q7» (або його залишків) після ДТП, що є необхідним для визначення розміру відшкодування у порядку ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відсутність наведених відомостей (доказів) унеможливлює виснувати про обґрунтованість чи необґрунтованість зазначеного позивачем розміру майнової шкоди. 
Окрім того, відмовляючи у позові, суд враховує те, що пошкоджений транспортний засіб фізично знищеним не визнано, що вбачається із дослідження ТОВ «Гарант-Асістанс» № НОМЕР_1 -2, виконаного на замовлення страховика НАСК «Оранта» за заверненням позивача і відповідно до якого ринкова вартість автомобіля «AudiQ7» складає 337241 грн., вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу становить 246936,57 грн., а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 91610,32 грн. (а.с.125-133).
При цьому, апеляційний суд зазначає, що як суд першої інстанції так і суд апеляційної інстанції позбавлені можливості визначити залишкову вартість пошкодженого автомобіля шляхом проведення відповідної судової експертизи, оскільки цей транспортний засіб позивачем було відчужено.
Аналогічні висновки щодо відшкодування шкоди, завданої фізичним знищенням автомобіля, сформовані у цілому ряді постанов Верховного Суду та є усталеними.
Так у постанові Верховного Суду від 06 грудня 2021 рокуу справі№ 757/22936/19-ц, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди, Верховний Суд вказав, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 277570,24 грн. різниці між фактичним розміром шкоди, який відповідає
                                                                        -  6  -
вартості пошкодженого автомобіля до ДТП, і страховою виплатою, оскільки позивачем не надано суду відомостей про вартість пошкодженого автомобіля після ДТП, що має значення для визначення розміру реального збитку, заподіяного позивачу. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимога про стягнення грошових коштів із відповідача на відшкодування майнової шкоди є підставною, проте оскільки на момент розгляду справи автомобіль відчужено позивачем, відсутні підстави для задоволення позову і стягнення різниці між фактичним розміром шкоди, який дорівнює вартості пошкодженого транспортного засобу до ДТП, і страховою виплатою, оскільки пошкоджений транспортний засіб фізично знищеним не визнано.
У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 рокуу справі№ 205/1314/16-ц, залишаючи без змін судове рішення апеляційної інстанції про відмову у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди, Верховний Суд вказав, що якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, а право на залишки транспортного засобу отримує страховик (моторне транспортне страхове бюро), або інша особа, яка відповідає за завдану шкоду. У зв`язку з відсутністю відомостей про вартість пошкодженого автомобіля після ДТП, необхідну для визначення розміру відшкодування згідно ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» неможливо зробити висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість зазначеного в позовній заяві розміру майнової шкоди, а тому суд апеляційної інстанції вірно відмовив у задоволенні позову.
У постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 369/11812/18, залишаючи без змін судове рішення апеляційної інстанції про відмову у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди, Верховний Суд погодився з висновками апеляційного суду про те, що позивачем не доведено розмір майнової шкоди, оскільки вартість ремонту перевищувала вартість транспортного засобу, а отже, при визначенні розміру майнової шкоди слід виходити з вартості транспортного засобу та розміру страхового відшкодування, отриманого позивачем. При відшкодуванні шкоди у такому випадку слід враховувати, що відповідач має право на отримання ушкодженого транспортного засобу, що вирішується судом за клопотанням відповідача. Проте ушкоджений транспортний засіб був проданий, однак суду не надано доказів щодо його вартості після ДТП, що має значення для визначення розміру шкоди, що залишився невідшкодованим. Тому позивачем не доведено розмір заподіяних збитків.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц зазначено, що у випадку, якщо транспортний засіб є фізично знищеним, то його власнику відшкодовується виключно різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП (п.п.46-48).
Доводи відзиву позивача про наявність підстав для відшкодування шкоди, оскільки до відзиву на апеляційну скаргу ним надано договір купівлі-продажу автомобіля «Audi Q7» щодо його продажу за ціною 49000 грн., яка має бути врахована як вартість автомобіля після ДТП, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.
По-перше, продаж вчинено до ухвалення судом рішення і даний доказ не надавався позивачем до суду першої інстанції.
По-друге, представник позивача помилково ототжнює ціну продажу автомобіля, вказану у договорі, із реальною вартістю автомобіля після ДТП, оскільки ціна у договорі це довільно, тобто на власний розсуд та погодження сторін, визначена ціна купівлі автомобіля, яка ніяким чином не є доказом його вартості після ДТП.
Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює
                                                                        -  7  -
наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи і які встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до приписів цивільного процесуального закону докази у процесі мають відповідати певним критеріям. Зокрема докази мають бути належними, тобто такими, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.77 ЦПК), допустимими, тобто такими, що підтверджують певні обставини справи, які за законом не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.79 ЦПК), достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи(ст.79 ЦПК) та достатніми, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.80 ЦПК).
Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.
Відповідно до п.п.7.17, 7.18, 7.20 Методики, якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним. У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ. Вартість утилізації КТЗ визначається як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися, або із застосуванням методу питомої ваги окремої складової КТЗ від ринкової вартості КТЗ. Вартість технічно справних складників визначається на підставі результатів їх діагностування на спеціалізованому для даної моделі КТЗ підприємстві автосервісу, а у разі необхідності - дефектування.
Згідно п.5.1 Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.
Отже, вартість авто, вказана у договорі купівлі-продажу не є визначеною у встановленому законом порядку вартістю автомобіля після ДТП, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується із доводами представника відповідача щодо неможливості врахування ціни у договорі як вартості автомобіля після ДТП.
Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі і відзиві з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони
                                                                        -  8  -
грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.
Відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, суд покладає на позивача витрати відповідача по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог.
Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задоволити частково.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 липня 2021 року в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 356256,05 грн. скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 10000 гривень.
В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 02 травня 2022 року.

Головуючий 

Судді: