ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2022 року                                       м.Дніпро                           Справа №  904/9710/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Білецька Л.М., Парусніков Ю.Б.,
секретар судового засідання Шелепова Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Паріс" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2021р. у справі №904/9710/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Паріс", м. Київ
до Фізичної особи-підприємця Тесцової Лілії Володимирівни, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області
про стягнення інфляційних втрат у сумі 173 322,67 грн. та 3 % річних у сумі 84 806,36 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2021р. (суддя Бондарєв Е.М.) відмовлено у відкритті провадження у справі №04/9710/21. Роз`яснено позивачу право на звернення до суду з позовною заявою з аналогічними вимогами в порядку цивільного судочинства. Позовну заяву з доданими до неї документами повернуто позивачу.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 28.12.2021 року вбачається. що стан Фізичної особи-підприємця Тесцової Лілії Володимирівна є припиненим 04.09.2014 за судовим рішенням, що не пов`язано з її банкрутством, про що внесено запис за №22270100005020755. При цьому, господарським судом враховано, що у період з 27.01.2018 до 26.04.2021 між позивачем та відповідачем не існувало договірних правовідносин. Відтак, відповідач в даному спорі витупає як фізична особа, яка не має статусу суб`єкта підприємницької діяльності, а тому зазначений позов за своїм суб`єктним складом не відноситься до юрисдикції господарських судів.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Паріс" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, направити справу до Господарського суду Дніпропетровської області для продовження розгляду.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
- оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою;
- у випадку припинення фізичної особи-підприємця, її господарські зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, оскільки безпосередньо сама фізична особа не зникає та згідно ст. 52 ЦК України відповідає усім своїм майном за такими зобов`язаннями на загальних підставах;
- виходячи з суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились, можна дійти висновку, що даний спір  належить до господарської юрисдикції;

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.
Відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не подав до суду відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення.

3. Апеляційне провадження.
3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2022р. поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження у справі; розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 02.03.2022р.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який затверджений Верховною Радою України 24.02.2022 Законом №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан на 30 діб, який продовжено Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Верховною Радою України 15.03.2022 Законом №2119-ІХ, з 26.03.2022 ще на 30 діб.
За наказом голови суду №13 від 24.02.2022 розгляд справ у відкритих судових засіданнях, призначених Центральним апеляційним господарським судом з 28.02.2022 по 04.03.2022 не відбувався, у зв`язку з наявністю обставин, які зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах воєнної агресії проти України.
З урахуванням наведеного, розгляд справи призначений у судовому засіданні на 02.03.2022 не відбувся.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.04.2022р. розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Паріс" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2021р. у справі №904/9710/21 призначено для розгляду в судовому засіданні на 20.04.2022р.
20.04.2022р. учасники провадження у справі наданими їм процесуальними правами не скористались та не забезпечили явку в судове засідання своїх повноважних представників.
Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників провадження у справі. 
В судовому засіданні 20.04.2022р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Паріс" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Тесцової Лілії Володимирівни про стягнення заборгованості у сумі 258129,03 грн. яка складається з:
- інфляційних втрат у сумі 173322,67 грн. за період 27.01.2018 по 26.01.2021;
- 3% річних у сумі 84806,36 грн. за період 27.01.2018 по 26.01.2021.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.07.2007 між Публічним акціонерним товариством "Банк Демарк" та Фізичною особою-підприємцем Тесцовою Лілією Володимирівною було укладено кредитний договір №15-065.
17.12.2009 за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі №7/229-09 було стягнуто з Фізичної особи-підприємця Тесцової Лілії Володимирівни на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Демарк" заборгованість за кредитом у сумі 742960,00 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 175833,88 грн., пеню у сумі 13851,55 грн., витрати по оплаті державного мита у сумі 9411,45 грн. та витрати по платі інформаційно-технічного забезпечення судового процесу у сумі 236,00 грн.
20.05.2019 між Публічним акціонерним товариством "Банк Демарк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Паріс" було укладено договір про відступлення прав вимог за договором №15-065.
Позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу за вих.№15-065-2 від 27.01.2021р. Станом на дату пред`явлення вимоги відповідач суму заборгованості не сплатив.
Позивач подав до Господарського суду Дніпропетровської області позовну заяву про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 258129,03 грн.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2021р. відмовлено у відкритті провадження у справі №04/9710/21, позовну заяву з доданими до неї документами повернуто позивачу.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.
Абзацом 1 ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. (ст. 124 Конституції України).
Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах. (ст. 1 ГПК України).
Водночас, юрисдикція цивільних справ визначена статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
З положень ч. 1 ст. 20 ГПК України вбачається, що господарські суди розглядають справи, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Статтею 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).
Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.
Звертаючись із цим позовом, позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором №15-065 від 23.07.2007р., укладеним між ПАТ "Банк "Демарк" та ФОП Тесцовою Лілією Володимирівною. При цьому він послався на те, що ПАТ "Банк "Демарк" та позивачем було укладено договір від 20.05.2019р. про відступлення (купівлю-продаж) вимоги за кредитним договором.
Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Зазначена норма кореспондується зі статтею 50 ЦК України.
За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.
Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (стаття 179 ГК України).
Таким чином, однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.
З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, станом на 28.12.2021 року стан Фізичної особи - підприємця Тесцової Лідії Володимирівни є припиненим з 04.09.2014 року за судовим рішенням, що не пов`язано з банкрутством, про що внесено запис за №22270100005020755.
Згідно з приписами ст. 175 ГПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо, зокрема, заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства або настала смерть фізичної особи, або оголошено її померлою чи припинено суб`єкта господарювання, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України).
Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Частиною третьою статті 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (тут і далі - у редакції, чинній на час припинення ФОП Тесцової Л.В.) передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП.
Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, статті 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019р. у справі №127/23144/18 (провадження №14-460цс19).
Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору від 23.07.2007, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про належність спору до господарської юрисдикції.
Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Паріс" необґрунтовано послався на факт відсутності між сторонами господарських відносин у період з 27.01.2018р. по 26.01.2021р., тоді як предметом його дослідження мали стати підстави виникнення правовідносин сторін.
За наведених обставин, місцевий господарський суд дійшов неправильного висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження у даній справі.
Апеляційний господарський суд вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, знайшли своє підтвердження під час апеляційного провадження.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
За змістом п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
У випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні в справі про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції (ч. 3 ст. 271 ГПК України).
Таким чином, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що місцевий господарський суд припустився порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2021р. про відмову у відкритті провадження у справі №904/9710/21 та направлення справи для розгляду до суду першої інстанції.

3.5. Розподіл судових витрат.
Оскільки у цьому апеляційному провадженні спір по суті не вирішується, а справа підлягає передачі до суду першої інстанції для розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Паріс", відповідно до ст. 129 ГПК України суд апеляційної інстанції не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Паріс" - задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2021р. у справі №904/9710/21 - скасувати.
Справу №904/9710/21 направити для розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено - 21.04.2022р.

Головуючий суддя                                                            І.О. Вечірко

Суддя                                                                      Л.М. Білецька

Суддя                                                                                                          Ю.Б. Парусніков