Постанова
Іменем України
 
16 травня 2022 року
м. Київ
справа № 607/6690/17
провадження № 61-4409св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сердюка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_2 , відповідач - Комунальне підприємство «Фірма «Тернопільбудінвестзамовник» Тернопільської міської ради,	
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Комунального підприємства «Фірма «Тернопільбудінвестзамовник» Тернопільської міської ради на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 
від 30 листопада 2020 року у складі судді Сливки Л. М. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 02 березня 2021 року у складі колегії суддів: Сташківа Б. І., Хоми М. В., Щавурської Н. Б.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Комунального підприємства «Фірма Тернопільбудінвестзамовник» Тернопільської міської ради (далі - КП «Фірма Тернопільбудінвестзамовник» Тернопільської міської ради) про відшкодування вартості нежитлового приміщення.
Позовна заява мотивована тим, що на підставі ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про визнання мирової угоди 
від 22 грудня 2009 року у цивільній справі № 2-2375/09 у КП «Фірма Тернопільбудінвестзамовник» Тернопільської міської ради виник обов`язок, серед іншого, передати ОСОБА_2 , після побудови будинку і здачі його в експлуатацію, нежитлове торгове приміщення № 6 загальною площею 
76,4 кв. м, на першому поверсі новозбудованого багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 .
Пунктом 5.1 мирової угоди передбачено, що у випадку порушення своїх зобов`язань за цією угодою сторони несуть відповідальність визначену чинним законодавством. Порушення зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання у порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
КП «Фірма Тернопільбудінвестзамовник» Тернопільської міської радине виконав умови мирової угоди щодо передачі йому нежитлового приміщення, а тому з нього підлягає стягненню ринкова вартість спірного нежитлового приміщення.
Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_2 , з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив суд стягнути з КП «Фірма Тернопільбудінвестзамовник» Тернопільської міської ради 1 953 395,20 грн за неотримане, згідно мирової угоди від 22 грудня 2009 року у цивільній справі № 2-2375/09, нежитлове приміщення на першому поверсі площею 76,4 кв. м на АДРЕСА_1 .
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
і мотиви їх ухвалення
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 
від 30 листопада 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто з КП «Фірма Тернопільбудінвестзамовник» Тернопільської міської радина користь ОСОБА_2 1 953 395,20 грн відшкодування вартості нежитлового приміщення.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 02 березня 2021 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 
від 30 листопада 2020 року залишено без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що у зв`язку із порушенням КП «Фірма «Тернопільбудінвестзамовник» Тернопільської міської ради своїх зобов`язань, щодо передачі майна, позивач ОСОБА_2 має право на відшкодування збитків. Разом з тим, оскільки мировою угодою було визначено обов`язок передачі приміщення саме після побудови даного приміщення і здачі в експлуатацію, тому саме з цього часу у відповідача виник обов`язок виконання зобов`язання щодо передачі нерухомого майна, а, відтак, почався строк позовної давності. Матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся до суду із позовом 29 травня 
2017 року, тобто в межах строку позовної давності. Отже, суди правильно визначили характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі, поданій 18 березня 2021 року, КП «Фірма «Тернопільбудінвестзамовник» Тернопільської міської ради просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу), а саме вказує, що суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу (пункт 1 частини третьої 
статті 411 ЦПК України); суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Касаційна скарга мотивована тим, що суд не дослідив зібрані у справі докази, а саме не приділив належної уваги клопотанню відповідача про застосування строків позовної давності. Суд невірно трактував умови мирової угоди в частині передачі приміщення. Залишено поза увагою відсутність доказів про введення в експлуатацію нежитлового торгового приміщення № 6 на першому поверсі новозбудованого багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 .
Не дано жодної оцінки тій обставині, що вказане приміщення не було збудоване у зв`язку зі змінами проєкту, які відбулися у 2011 році через нові державні будівельні норми, а не у зв`язку із розподілом приміщень, як указав позивач.
Залишено поза увагою суду, що проведена у справі експертиза не дала результатів, так як не було надано експерту необхідні документи та сам об`єкт експертизи фізично відсутній. 
Суд неправомірно взяв до уваги висновок експерта за результатами проведеної оціночно-будівельної експертизи від 01 листопада 2018 року 
№ 839/18-22 щодо визначення вартості одного метра квадратного, оскільки експерт встановив вартість приміщення не на вулиці Шептицького , а вартість приміщення в цілому по місту Тернополю. Аналогами для порівняння експерт брав приміщення, які розташовані на вулиці Крушельницької, вулиці Стадникової, вулиці Пашкевича та на бульварі Тараса Шевченка, а не приміщення, безпосередньо розташовані на вулиці Шептицького .
Доводи інших учасників справи
У травні 2021 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для їх скасування відсутні.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2009 року у справі № 2-2375/09 визнано укладену між ОСОБА_2 та КП «Фірма «Тернопільбудінвестзамовник» Тернопільської міської ради мирову угоду, за умовами якої останнє зобов`язалось передати у власність 
ОСОБА_2 в якості компенсації належного ОСОБА_2 майна, вказаного в пункті 2.3 угоди, нерухоме майно, визначене в пункті 2.1 цієї угоди, а ОСОБА_2 в свою чергу зобов`язався передати у власність 
КП «Фірма «Тернопільбудінвестзамовник» Тернопільської міської ради нерухоме майно, вказане в пункті 2.3 даної угоди.
Відповідно до підпункту 2.1.6 пункту 2 мирової угоди КП «Фірма «Терпопільбудінвестзамовник» Тернопільської міської ради зобов`язується передати у власність ОСОБА_2 серед іншого нежитлове торгове приміщення № 6 загальною площею 76,4 кв. м на першому поверсі новозбудованого багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 . 
Згідно з підпунктом 2.8 мирової угоди нерухоме майно КП Фірма «Тернопільбудінвестзамовник» Тернопільської міської ради зобов`язується передати ОСОБА_2 після побудови даного приміщення здачі його в експлуатацію, орієнтовний термін якого очікується у IV кварталі 2011 року.
У підпункті 2.2 пункту 2 мирової угоди сторони вказали, що будівництво багатоквартирного житлового будинку в АДРЕСА_1 підлягає завершенню у IV кварталі 2011 року.
14 жовтня 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області була зареєстрована Декларація про готовність об`єкта до експлуатації - багатоквартирного житлового будинку І вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення 
Блок «Б» - третя черга на АДРЕСА_1 . Замовник будівництва КП «Фірма «Тернопільбудінвестзамовник» Тернопільської міської ради.
Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 17 вересня 
2015 року у цивільній справі № 607/18349/14-ц за позовом ОСОБА_2 до КП «Фірма «Тернопільбудінвестзамовник» Тернопільської міської ради встановлено, що умови мирової угоди в частин передачі у власність ОСОБА_2 торгового приміщення КП «Фірмі «Тернопільбудінвестзамовник» Тернопільської міської ради № 6 загальною площею 76,4 кв. м на першому поверсі новозбудованого багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 не виконано. Також судом встановлено, що в ході проведення будівництва будинку на АДРЕСА_1 забудовником двічі проводилось перепланування та вносились відповідні зміни в проектну документацію, з яких вбачається, що в кінцевому варіанті на місці, де раніше знаходилось нежитлове приміщення загальною площею 76,4 кв. м утворилося два окремих приміщення під № 82 та 83 загальними площами відповідно 
37,2 кв. м і 35,2 кв. м та на час розгляду справи приміщення № 82 і 83 мають двох окремих власників.
Цим же рішенням апеляційного суду, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 лютого 2016 року, зазначено спосіб захисту порушеного права ОСОБА_2 шляхом стягнення з КП «Фірма «Тернопільбудінвестзамовник» Тернопільської міської ради вартості даного приміщення.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведеної 
оціночно-будівельної експертизи від 01 листопада 2018 року № 839/18-22, середня ринкова вартість одного квадратного метра площі нежитлового приміщення на першому поверсі в районі АДРЕСА_1 (в сирому вигляді: виконана штукатурка, залита стяжка підлоги, розведена електропроводка, заведені в стояк холодна вада, каналізація, підведена труба газопостачання) станом на час проведення експертизи, визначена порівняльним підходом, становить 25 568 грн за метр квадратний. Ця сума є обґрунтованою і єдино можливою для визначення суми компенсації.
Вказаний висновок повністю підтриманий у судовому засіданні експертом Переймибідою В. М.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судові рішення судів відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
У справі, яка переглядається, позивач ОСОБА_2 ініціював спір про стягнення з КП «Фірма «Тернопільбудінвестзамовник» Тернопільської міської ради 1 953 395,20 грн за неотримане, згідно з мировою угодою 
від 22 грудня 2009 року у цивільній справі № 2-2375/09, нежитлове приміщення на першому поверсі площею 76,4 кв. м на АДРЕСА_1 .
Відповідно до частини п`ятої статті 11 Цивільного кодексу України 
(далі - ЦК України) у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша 
статті 526 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положеннями статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення (частини перша-третя статті 623 ЦК України).
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі 
№ 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оскільки відповідачем не доведено, що невиконання ним свого зобов`язання виникло не у зв`язку з його діями пов`язаними з переплануванням, яке проводилося з його ініціативи, а також те, що ним вживалися заходи щодо належного виконання свого зобов`язання, зокрема, щодо пропозиції передати позивачу в рахунок виконання свого зобов`язання інших рівноцінних приміщень, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Не спростування та не надання стороною відповідача належних та допустимих доказів іншої можливої вартості спірного приміщення, яке він зобов`язаний був передати позивачу, як і не зазначено інші можливості для збирання доказів такої вартості приміщення за умов його фізичної відсутності, суд правомірно взяв до уваги висновок експерта за результатами проведеної оціночно-будівельної експертизи від 01 листопада 2018 року № 839/18-22 щодо визначення вартості одного метра квадратного конкретного приміщення.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки 
(стаття 257 ЦК України). 
При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.
Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).
Умовами мирової угоди визначено обов`язок передачі приміщення саме після побудови даного приміщення і здачі його в експлуатацію.
Встановивши, що реєстрація Декларація про готовність об`єкта до експлуатації - багатоквартирного житлового будинку І вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення Блок «Б» - третя черга на АДРЕСА_1 була здійснена 14 жовтня 2014 року, суд дійшов правильного висновку, що саме з цього часу у відповідача виник обов`язок виконати своє зобов`язання щодо передачі нерухомого майна, а відтак почався перебіг строку позовної давності. Відтак пред`явлення цього позову 29 травня 2017 року мало місце в межах строку позовної давності.
При перевірці доводів щодо пропуску позивачем строку позовної давності суд проаналізував умови мирової угоди в частині строку виконання зобов`язання та вірно встановив початок відліку строку позовної давності.
Посилання в касаційній скарзі на те, що суди попередніх інстанцій не приділили належної уваги клопотанню відповідача про застосування строків позовної давності є безпідставними та зводиться до необхідності встановлення обставин справи, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
Доводи касаційної скарги про неналежне дослідження висновку експертизи зводиться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.
Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. 
Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції 
від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Комунального підприємства «Фірма «Тернопільбудінвестзамовник» Тернопільської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 
від 30 листопада 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 02 березня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною 
і оскарженню не підлягає.
Судді:	І. М. Фаловська С. Ю. Мартєв  В. В. Сердюк