ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" червня 2022 р.           Справа№ 910/22947/17
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Скрипки  І.М.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Михальської Ю.Б. 
 
при секретарі судового засідання Токар Т.Г.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 23.06.2022
розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазові технології»
на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 (повний текст підписано 12.04.2021)
у справі №910/22947/17 (суддя Бондарчук В.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазові технології»
до Державного підприємства «Молдовська залізниця» (відповідач-1)
Товариства з обмеженою відповідальністю «Іволга-2» (відповідач-2)
про стягнення коштів
В судовому засіданні 23.06.2022 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.
                                                      ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі № 910/22947/17  у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазові технології» відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 по справі № 910/22947/17 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтогазові технології» (ТОВ «Нафтогазові технології», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Молдавська залізниця» (ДП «Молдавська залізниця», відповідача-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Іволга-2» (ТОВ «Іволга-2», відповідача-2), в якому викладені вимоги: 
- стягнути солідарно із ДП «Молдавська залізниця» та ТОВ «Іволга-2» на користь ТОВ «Нафтогазові технології» лізингові платежі в розмірі 10  000 доларів США (що за офіційним курсом НБУ 27.2153 за 1 долар США станом на день написання позову 05.12.2017 складає 272  153 грн.); 
- стягнути з ДП «Молдавська залізниця» на користь ТОВ «Нафтогазові технології» лізингові платежі за період з 01.01.2003 по 20.03.2007 в розмірі 7  869  680 доларів США (що за офіційним курсом НБУ 27.2153 за 1 долар США станом на день написання позову 05.12.2017 складає 214  175  702, 10 грн.).
          Ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.12.2017 про повернення позовної заяви скасовано постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2018.
Верховний Суд постановою від 16.05.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.12.2017 у справі № 910/22947/17 скасував, а справу передав до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.
Господарський суд міста Києва ухвалою від 06.08.2018 відкрив провадження у справі №910/22947/17 за правилами загального позовного провадження.
            Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2018 закрито провадження у справі в частині вимог позивача про стягнення з ДП «Молдавська залізниця» лізингових платежів за період з 01.01.2003 по 20.03.2007 в сумі 7    869    680,00 доларів США.
Ухвала суду мотивована тим, що між сторонами спору - позивачем та відповідачем-1 відсутня угода про передачу даного спору на вирішення судам України, а тому, враховуючи норми статей  76,  77 Закону України «Про міжнародне приватне право», вимога про стягнення 7    869    680,00 доларів США з відповідача-1, який не є резидентом України, не підлягає розгляду в господарських судах України.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2018 ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.08.2018 залишено без змін; додатково суд апеляційної інстанції, як на підставу закриття провадження у справі, також послався на те, що оскільки матеріали справи не містять доказів знаходження предмета спору - об`єкта лізингу на території України, а також відсутні будь-які документи, які б свідчили про наявність майна відповідача-1, тому позов в частині стягнення з відповідача-1 лізингових платежів в сумі 7    869    680,00 доларів США не може бути переданий на вирішення господарських судів України, що є окремою підставою для закриття провадження у справі в частині вищевикладених позовних вимог в контексті приписів пункту 1 частини 1  статті 231 ГПК України.
Верховним Судом 16.01.2019 залишено без змін постанову  Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2018 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.08.2018 у справі №910/22947/17.
19.03.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення та заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів лізингові платежі за період з 01.01.2003 по 20.03.2007 у розмірі 7 879 680,00 доларів США, штраф за прострочення виконання зобов`язання у відповідності до п. 7.3 Договору оренди 128 танк-контейнерів № 02/12-97 від 31.12.1997 у загальному розмірі 19 325 393,92 доларів США, відсотки за прострочення виконання зобов`язання у відповідності до    ст. 619 Цивільного кодексу    Республіки Молдова у загальному розмірі 9 662 671,16 доларів США, що всього становить 36 867 745,08 доларів США, що за офіційним курсом НБУ за 1 долар США станом на 16.01.2019 складає 1 038 195 701,45 грн.
Господарський суд міста Києва ухвалою від 22.05.2019 закрив провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1  ст. 231 ГПК України.
Зазначена ухвала скасована постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2020, справу направлено до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі № 910/22947/17  у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазові технології» відмовлено.
З посиланням на приписи ст. 75 ГПК України та обставини, встановлені у постанові Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 у справі № 910/11287/16, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення лізингових платежів та    штрафних санкцій з відповідача, з підстав повного виконання ДП «Молдавська залізниця» своїх зобов`язань за договором №02/12-97 від 31.12.1997 з наступними змінами і доповненнями, в частині сплати фірмі «Nistas GmbH» всіх договірних платежів, з набуттям при цьому лізингоодержувачем права власності на 128 танк - контейнерів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
В апеляційній скарзі позивач не погоджується із рішенням суду першої інстанції, вважає його незаконним та необґрунтованим, оскільки при винесенні оскаржуваного рішення судом не було з`ясовано обставини, що мають значення для справи; викладені у рішенні суду висновки не відповідають обставинам справи, рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Згідно доводів апеляційної скарги:
- предмети позовів у справах № 910/11287/16 та № 910/22947/17 є різними, у справі №910/11287/16 беруть участь інші особи, відповідно згадана справа не може мати преюдиційного значення для розгляду цієї справи; 
- Господарський суд міста Києва при винесенні рішення, не дослідив зібрані у справі докази,  не застосував положення ч. 5 ст. 75 ГПК України; 
- Окружний Економічний Суд м. Кишинева, приймаючи рішення від 22.07.2003 у справі № 2-7pr/2003, питання переходу права власності на 128 танко-контейнерів взагалі не досліджував; лише згодом, (через три роки) 27.06.2006 ДП «Молдавська залізниця» звернулося до Окружного Економічного Суду м. Кишинева із заявою про визнання права власності, яка була задоволена Додатковою постановою Окружного Економічного Суду м. Кишинева від 18.01.2007 № 2е-230/2007, а саме: визнано договір № 02/12-97 від 31.12.1997 з усіма доповненнями, включаючи зміни від 05.01.1998, які були укладені між ДП «Молдавська залізниця» і ТОВ «Nistas GmbH», виконаним на умовах договору лізингу з переходом до ДП «Молдавська залізниця» права власності на 128 танк-контейнерів; додаткова постанова Окружного Економічного Суду м. Кишинева від 18.01.2007 була підтримана рішенням Економічної Апеляційної Палати від 20.03.2007 та рішенням Верховного суду Республіки Молдова від 05.07.2007; 
- Додатковою постановою Окружного Економічного Суду м. Кишинева від 18.01.2007 не вказано з якого саме моменту право власності на 128 танко-контейнерів перейшло до ДП «Молдавська залізниця»; 
- у зв`язку з ухваленням вищезазначених судових рішень та відсутністю конкретно визначеної дати переходу права власності на майно, ТОВ «Nistas GmbH» та ДП «Молдавська залізниця» 02.04.2007 укладено угоду щодо визнання права власності, сторони якої визнали, що у період з 2003-2007 роках 128 танк-контейнерів знаходились у власності ТОВ «Nistas GmbH»; ДП «Молдавська залізниця» за умовами даної угоди погодилась, що після її підписання остання сплатить залишкову вартість, відшкодує збитки, а також сплатить лізингові платежі за період користування танк-контейнерами, що належали після закінчення строку дії договору на праві власності «Nistas GmbH»; 
- Господарський суд міста Києва при винесенні оскаржуваного рішення не врахував умови вищезазначеної угоди, у зв`язку з чим виніс необґрунтоване та незаконне рішення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2021 апеляційну скаргу позивача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.
Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд м.Києва.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2021 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/22947/17. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазові технології» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №910/22947/17 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.
20.12.2021 матеріали справи №910/22947/17 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2021, у зв`язку з перебуванням судді Михальської Ю.Б. у відпустці для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Разіна Т.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазові технології» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №910/22947/17 залишено без руху у зв`язку з визнанням необґрунтованим клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та запропоновано вказати інші підстави для поновлення строку.
06.01.2021 від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій зазначено про те, що позивач подав апеляційну скаргу 28.04.2021 шляхом направлення поштового відправлення до Господарського суду м.Києва, про що свідчать копії доказів,   (фіскальний чек, опис, тощо копії додаються).
Вказана заява передана головуючому судді у справі 10.01.2022 після виходу судді з відпустки.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2022, у зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І. на лікарняному, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.
Колегія суддів, дослідивши матеріали, встановила наступне.
Апеляційна скарга позивача, датована 27.04.2021, була надіслана до Господарського суду м.Києва поштовим відправленням   в поштовому конверті зі штрихкодовим ідентифікатором 0206400453052, дата оформлення 23.11.2021, про що зазначено на поштовому конверті. 
Вказане відправлення вручено за довіреністю 24.11.2021 (згідно даних сайту Укрпошти) та 25.11.2021 вказана апеляційна скарга зареєстрована Господарським судом м.Києва, про що свідчить штамп суду про реєстрацію вхідної кореспонденції.
29.11.2021 апеляційна скарга позивача надійшла до Північного апеляційного господарського суду та зареєстрована за вх. №09.1-04.1/10607/21.
В заяві про усунення недоліків апеляційної скарги позивач вказує про направлення апеляційної скарги 28.04.2021, а не 23.11.2021, зазначаючи, що вказане підтверджується описом вкладення, фіскальним чеком, накладною 0206400453052.
Враховуючи розбіжності в оформлених поштовим відділенням документах щодо дати відправлення копії апеляційної скарги на адресу Господарського суду м.Києва, колегія суддів вважає за можливе вважати дату подання апеляційної скарги до суду 28.04.2021.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2022 у справі №910/22947/17 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Нафтогазові технології» строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №910/22947/17, відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 24.02.2022.
Проте, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.
Отже, судове засідання 24.02.2022 у справі №910/22947/17 не відбулося.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2022 у справі №910/22947/17 призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазові технології» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у даній справі на 23.06.2022   о 12 год. 20 хв.

Явка представників сторін
Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Нормами статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.
Повідомлення із копією ухвали Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2022 про призначення справи до розгляду на 23.06.2022, засвідченою електронно-цифровими підписами суддів, було надіслане судом на електронну адресу представників сторін, зазначених в матеріалах справи, що підтверджується роздруківкою електронного листування. 
Крім того, інформація щодо призначення розгляду даної справи на 23.06.2022 була розміщена на офіційному веб-сайті Судової влади України за посиланням: https://anec.court.gov.ua/sud4873/gromadyanam/povidomlennya/1272433/.
Представники позивача та відповідача-1 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки представника відповідача-2 суду не відомі.
22.06.2022 до канцелярії суду за підписом директора позивача нарочним подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано тим, що на всій території України інтернет-зв`язок є нестабільним та вкрай уповільненим, що ставить під ризик участь у судовому засіданні в режимі відео конференції, сторона позивача бажає брати участь у розгляді справи, однак наразі позбавлена такої можливості. Станом на сьогодні представники позивача перебувають поза межами міста Києва та Київської області і не мають можливості взяти участь у судовому засіданні через небезпеку для їх життя та здоров`я чи шляхом відеоконференції через нестабільність інтернет-звязку, а директор не має належної кваліфікації.
До клопотання не подано належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості направлення представників позивача в судове засідання та про їх перебування за межами Києва та області, клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не заявлялось.
23.06.2022  о 9 год.00 хв. на офіційну електронну пошту суду надійшло клопотання  про відкладення розгляду справи та проведення наступного засідання в режимі відеоконференції від представника ДП «Молдовська залізниця» адвоката Мойси Є.В., яке обґрунтовано  введенням військового стану в Україні через збройну агресію Російської Федерації, дефіцитом палива, місцем здійснення адвокатської діяльності представника в м.Одесі. 
Доказів неможливості подати завчасно клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції представником відповідача-1 не подано.
Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників сторін обов`язковою в судове засідання не визнавалась, визнання необґрунтованими клопотань  про відкладення розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути заяву у відсутність представників сторін за наявними у справі матеріалами.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції
31.12.1997 між Фірмою «NistasGmbH» та Транспортно-експедиційним підприємством «ЧФМ-Експедиція» залізниці Молдови, правонаступником якого є ДП «Молдавська залізниця» (далі - замовник) укладено договір оренди 128 танко-контейнерів №02/12-97, відповідно до якого фірма здає в оренду замовнику 128 танко-контейнерів для перевезення наливанням харчових продуктів строком на 5 років з дня підписання договору та приймально-передавальних актів, з наступним правом їх викупу. Вказаний договір укладено в м. Кишинів Республіка Молдова.
05.01.1998 сторонами внесено зміни до договору №02/12-97 від 31.12.1997, якими змінено предмет договору (з оренди майна на фінансовий лізинг), умови договору викладено у відповідності з положеннями законодавства про лізинг. Майно підлягало поставці лізингоотримувачу за адресою у Республіці Молдова. По закінченню угоди майно мало передаватись лізингоотримувачу за законодавством Республіки Молдова.
Згідно п. 3.1. змін до договору від 05.01.1998, майно, вказане у п. 1.1. договору, передається лізингоотримувачу на строк 5 років, з дати приймання його лізингоотримувачем.
Пунктом 4.4. змін до договору передбачено, що по закінченню угоди 128 танко-контейнерів передаються лізингоотримувачу у власність після оплати лізингоотримувачем залишкової вартості танко-контейнерів з урахуванням зносу і амортизації.
Відповідно до п. 7.1. змін до договору №02/12-97 від 31.12.1997, лізингоотримувачу за надане право використання майна, що передано в лізинг за цим договором, зобов`язується сплатити лізингодавцю лізингові платежі щомісячно в розмірі 20 доларів США на добу за кожен танко-контейнер.
В п. 7.3. змін до договору сторони погодили, що у разі ненадходження на рахунок лізингодавця лізингових платежів до 15 числа наступного місяця, лізингові платежі вважаються внесеними з порушенням строків. У такому випадку, лізингодавець має право нараховувати лізингоотримувачу штраф в розмірі 0,05 % від суми заборгованості за кожен день прострочення.    
04.08.1998 сторонами внесено зміни до договору №02/12-97 від 31.12.1997, відповідно до яких по закінченню угоди 128 танко-контейнерів передаються лізингоотримувачу у власність після сплати ним остаточної вартості танко-контейнерів з урахуванням зносу та амортизації. Вказане доповнення було підписано в м. Кишинів Республіка Молдова.
На виконання умов основного договору Фірмою «Nistas GmbH» було передано, а замовником прийнято 128 танко-контейнерів, що підтверджується Актом приймання - передачі від 31.12.1997.
           128 танко-контейнерів передано в лізинг до 31.12.2002 включно.
Крім того, 22.07.2002 між Фірмою «NistasGmbH» (далі - кредитор за договором поруки) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Іволга-2» (далі - поручитель за договором поруки) укладено договір поруки №П/01-17, відповідно до якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань ДП «Молдовська залізниця» (далі - боржник за договором поруки), які виникли згідно із договором оренди 128 танко-контейнерів №02/12-97 від 31.12.1997, який був укладений між кредитором та боржником.
Відповідно до п. 4.1. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань боржника по основному договору в сумі, яка дорівнює 10 000,00 доларів США, в тому числі за відшкодування основного боргу, за сплату неустойки за прострочення виконання зобов`язання, за відшкодування понесених ним збитків або упущеної вигоди та за повернення 128 танко-контейнерів кредитору.
У відповідності до п. 5.1.1. договору поруки, поручитель зобов`язаний при порушенні боржником обов`язків перед кредитором по основному договору виконати за боржника зобов`язання на умовах, в порядку та в строки, передбачені основним договором.
Договір поруки вступає в силу з моменту його підписання та діє до 22.07.2027 (п. 7.1. договору поруки).
Пунктом 7.3. та 7.4. договору поруки, сторони погодили, що всі спори пов`язані з цим договором вирішуються шляхом переговорів між сторонами. Якщо спір не може бути вирішений шляхом переговорів, він вирішується у судовому порядку в Господарському суді м. Києва. При вирішенні спорів сторони застосовують матеріальне право України.
21.11.2005 між фірмою «NistasGmbH» (далі - цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтогазові технології» (далі - цесіонарій) укладено договір уступки прав (цесії) №3, відповідно до якого цедент відступає, а цесіонарій приймає право вимоги до Державного підприємства «Молдовська залізниця» (далі - боржник), відповідно до договору оренди №02/12-97 від 31.12.1997, укладеного між цедентом та боржником (основний договір), належного виконання боржником зобов`язань в частині сплати лізингових платежів (право вимоги за якими існує на момент підписання даного договору з 01.01.2003 по 21.11.2005, в розмірі 5 401 600,00 доларів США, а також права вимоги сплати таких лізингових платежів, які можуть виникнути в майбутньому), в тому числі і згідно з договором поруки №П/01-17 від 22.07.2002, укладеного між цедентом та ТзОВ «Іволга-2».
Згідно п. 3.2. цього договору цісіонарій зобов`язаний повідомити боржника про відступлення прав вимоги відповідно цього договору.
В п. 5.3. цього договору сторони погодили, що при вирішенні спорів застосовується матеріальне право України.
Пунктом 6.1. договору передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов`язань по договору оренди 128 танко-контейнерів № 02/12-97 від 31.12.1997.
21.05.2005 позивач листом № 25/11 повідомив відповідача-1, що відповідно до Закону Республіки Молдова «Про лізинг» № 59-ХVI від 24.04.2005, ст. 17 пункту 6, останній повинен сплачувати лізингові платежі в подвійному розмірі та оскільки 128 танко-контейнерів, що перебувають у власності фірми «NistasGmbH» повернуті не були, просив перерахувати заборгованість з 01.01.2003 по 21.11.2005 у розмірі 5    401    600,00 грн.
У відповідь на цю вимогу, ДП «Молдавська залізниця» листом № NF 5/212 від 12.12.2005 повідомило, що 128 танко-контейнерів згідно з контрактом №02/12-97 від 31.12.1997 та доповнень до нього є власністю ДП «Молдавська залізниця» з 01.01.2003, а також станом на день розгляду звернення позивача, всі платежі з фірмою    «NistasGmbH» по цьому контракту здійснено. 128 танко-контейнерів прийняті на баланс підприємства на праві приватної власності відповідно до наказу №350/Н від 31.07.2003, розпорядження № Н-9/71 від 02.09.2003.    
Вирішуючи спір за вимогами, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 19.03.2019, про стягнення з ДП «Молдавська залізниця», як боржника, та ТОВ «Іволга-2», як поручителя, лізингових платежів за період з 01.01.2003 по 20.03.2007 в розмірі 7 879 680,00 доларів США, штрафу за прострочення виконання зобов`язання у відповідності до п. 7.3 Договору оренди 128 танк-контейнерів № 02/12-97 від 31.12.1997 у загальному розмірі 19 325 393,92 доларів США, відсотків за прострочення виконання зобов`язання у відповідності до    ст. 619 Цивільного кодексу    Республіки Молдова у загальному розмірі 9 662 671,16 доларів США, що всього становить 36 867 745,08 доларів США, що за офіційним курсом НБУ за 1 долар США станом на 16.01.2019 складає 1 038 195 701,45 грн., у зв`язку з неналежним виконанням відповдіачем-1 своїх зобов`язань з оплати лізингових платежів та не оплатою залишкової вартості танко-контейнерів та амортизацію, суд першої інстанції виходив з наступних встановлених обставин справи:
- Північним апеляційним господарським судом при розгляді справи № 910/11287/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансзалізничсервіс» до Державного підприємства «Молдавська залізниця» (Calea Ferata din Moldova), Товариства з обмеженою відповідальністю «Іволга-2», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фірма «Nistas GmbH» про стягнення 70 080 000,00 Євро, досліджено та надано правову оцінку щодо виконання ДП «Молдавська залізниця» своїх зобов`язань за договором №02/12-97 від 31.12.1997, зі змінами від 05.01.1998, укладеного між ДП «Молдавська залізниця» та фірмою «Nistas GmbH».
- у постанові Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 у справі №910/11287/16 зазначено, що наведеними у постанові судовими актами, які набрали законної сили було встановлено обставини виконання ДП «Молдавська залізниця»        10.07.2003 в повному обсязі своїх зобов`язань    за договором №02/12-97 від 31.12.1997 року зі всіма додатками, включаючи зміни від 05.01.1998, додатки від 16.01.1998, 18.01.1998 та 04.08.1998, в частині сплати фірмі «Nistas GmbH» всіх договірних платежів, з набуттям при цьому лізингоодержувачем права власності на 128 танк - контейнерів;
- з урахуванням положень ч. 4 ст. 75 ГПК України, постанова Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 у справі № 910/11287/16 набрала законної сили, встановлені в цьому судовому акті обставини не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі №910/22947/17, не можуть їм суперечити.
Приймаючи до уваги встановлені обставини у постанові Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 у справі № 910/11287/16, дослідивши матеріали справи та заслухавши доводи сторін у судовому засіданні, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «Нафтогазові технології» до ДП «Молдавська залізниця» та ТзОВ «Іволга-2» про стягнення лізингових платежів та    штрафних санкцій, саме з підстав повного виконання ДП «Молдавська залізниця» своїх зобов`язань за договором № 02/12-97 від 31.12.1997 з наступними змінами і доповненнями, в частині сплати фірмі «Nistas GmbH» всіх договірних платежів, з набуттям при цьому лізингоодержувачем права власності на 128 танк - контейнерів.
При цьому, місцевим господарським судом:
- не прийняті доводи позивача, що у зв`язку з несплатою відповідачем-1 залишкової вартості предмету лізингу та амортизації, ТОВ «Нафтові технології» нарахувало лізингові платежі, починаючи з наступного дня після закінчення строку лізингу (01.01.2003) до набуття ДП «Молдавська залізниця» права власності на танко-контейнери (20.03.2007) з огляду на їх безпідставність на необґрунтованість;
- враховані встановлені в судовому порядку обставини, що відповідач-1 набув право власності на 128 танко-контейнери  з 10.07.2003  з підстав повного виконання своїх зобов`язань    за договором №02/12-97 від 31.12.1997 року зі всіма додатками, включаючи зміни від 05.01.1998, додатки від 16.01.1998, 18.01.1998 та 04.08.1998, в частині сплати фірмі «Nistas GmbH» всіх договірних платежів.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до встановлених під час розгляду справи обставин, спір між сторонами виник стосовно виконання договору оренди 128 танко-контейнерів №02/12-97 від 31.12.1997 укладеного між Фірмою «Nistas GmbH» та Транспортно-експедиційним підприємством «ЧФМ-Експедиція» залізниці Молдови, правонаступником якого є ДП «Молдавська залізниця».
Вимоги у справі заявлені позивачем - ТОВ «Нафтогазові технології» про стягнення солідарно з ДП «Молдавська залізниця», як з основного боржника та ТОВ «Іволга-2», як з поручителя, штрафних санкцій та заборгованості по лізингових платежам, з підстав неналежного виконання  ДП «Молдавська залізниця» договору оренди 128 танко-контейнерів №02/12-97 від 31.12.1997 та з урахуванням укладеного з поручителем ТОВ «Іволга-2» договору поруки №П/01-17 від 22.07.2002.
Договір оренди 128 танко-контейнерів №02/12-97 укладено 31.12.1997 між Фірмою «Nistas GmbH» та Транспортно-експедиційним підприємством «ЧФМ-Експедиція», правонаступником якого є ДП «Молдавська залізниця»; змінами від 05.01.1998 року до договору сторони погодили змінити предмет договору (з оренди майна на лізинг) та викласти його умови відповідно до положень законодавства про лізинг.
22.07.2002 між ТОВ «Іволга-2» (поручитель за договором поруки) та Фірмою «Nistas GmbH» (кредитор за договором поруки) укладено договір поруки №П/01-17, за умовами якого поручитель зобов`язувався відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань ДП «Молдавська залізниця», які виникли згідно договору оренди 128 танко-контейнерів № 02/12-97 від 31.12.1997, який був укладений між кредитором та боржником.
          Згідно п.п. 3.1, 4.1 договору обсяг відповідальності поручителя був обмежений сумою 10  000 доларів США, і саме вказана сума заявлялась до стягнення солідарно з відповідачів згідно позовної заяви та заяв про збільшення позовних вимог від 31.07.2018, від 20.08.2018.
Після винесення 28.08.2018 Господарським судом міста Києва ухвали про закриття провадження в частині вимог до ДП «Молдавська залізниця» з обгрунтуванням, що між сторонами спору - позивачем та відповідачем-1 відсутня угода про передачу даного спору на вирішення судам України, а тому, враховуючи норми статей  76,  77 Закону України «Про міжнародне приватне право», вимога про стягнення 7    869    680,00 доларів США з відповідача-1, який не є резидентом України, не підлягає розгляду в господарських судах України, позивачем 20.09.2018 до справи подано клопотання про залучення додаткової угоди до договору поруки.
Вказана додаткова угода до договору поруки № П/01-17 датована 31.07.2002 та містила зміни до п. 4.1 договору поруки, які дозволяли позивачу заявити вимоги (зокрема, що мало місце у даній справі) про виконання зобов`язань боржника за основним договором в повному обсязі, в тому числі за відшкодування основного боргу, за сплату неустойки за прострочення виконання зобов`язань, за відшкодування понесених збитків чи втраченої вигоди і за повернення 128 танк-контейнерів кредитору (п. 2 додаткової угоди до договору поруки). Укладення вказаної додаткової угоди саме 31.07.2002 ставиться судом під сумнів, з огляду на долучення її до матеріалів справи одразу із заявою про збільшення позовних вимог, поданою після закриття провадження в частині розгляду вимог до ДП «Молдавська залізниця» (ухвала від 28.08.2018 залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2018, Верховним Судом 16.01.2019).
Матеріалами справи підтверджено, а також встановлено при розгляді судом справи №910/11287/16, що спірні питання щодо виконання зобов`язань між сторонами договору оренди 128 танко-контейнерів № 02/12-97 від 31.12.1997 розглядалися в судовому порядку за місцезнаходженням ДП «Молдавська залізниця» - в Окружному Економічному Суді м. Кишинева.
Так, рішенням Окружного Економічного Суду м. Кишинева від 22.07.2003 у справі №2-7pr/2003 відмовлено у задоволенні первісного позову    ТОВ «Nistas GmbH»    про визнання договору оренди 128 танко-контейнерів розірваним; зустрічний позов ДП «Молдавська залізниця» повністю задоволено; оголошено Договір    № 02/12-97 від 31.12.1997 року, зі змінами від 05.01.1998 р., укладений між ДП «Молдавська залізниця» та фірмою «Nistas GmbH» виконаним на договірних умовах лізингу.
У вказаному рішенні Окружного Економічного Суду м. Кишинева від 22.07.2003 №2-7pr/2003 встановлено, що строк дії договору лізингу сплив 05.01.2003, а платежі по ньому не були здійсненні своєчасно ДП «Молдавська залізниця» через те, що Національний Банк Молдови їх не приймав. Наведений факт було визнано судом як обставину, яка не давала змоги лізингоодержувачу своєчасно здійснити платежі по договору, та за висновком суду, не залежало від ДП «Молдавська залізниця». Також, згідно з встановленими обставинами судом у рішенні від 22.07.2003, 11.01.2003 Національним Банком Молдови було видано сертифікат реєстрації лізингу, а 13.01.2003 ДП «Молдавська залізниця» повністю сплатила фірмі «Nistas GmbH» платежі за листопад - грудень 2002 року, таким чином підтвердивши в черговий раз, що воно є добросовісним контрагентом та виконує свої зобов`язання за договором. При цьому наведені платежі прийняті фірмою «Nistas GmbH».
Судом зроблено висновок про доведеність    ДП «Молдавська залізниця»    сплати орендодавцю    «Nistas GmbH» вартості 128 танк - контейнерів та виконання в повному обсязі договірних зобов`язань; зазначено, що всі надані у справі докази, а також розрахунки підтверджують, що    ДП «Молдавська залізниця» сплатило всі договірні платежі, а також вказано, що копії судових документів доводять без сумніву, що від ДП «Молдавська залізниця» була отримана оплата лізингу за період березень 2001 - жовтень 2002.
Окрім наведеного, встановлено обставини того, що ДП «Молдавська залізниця» сплатила за кожен контейнер 200 075,00 доларів США, що перевищує на 3    425,00 доларів США заявлену вартість, а також, що останнє повністю сплатило вартість обладнання, наданого на підставі договору    № 02/12-97.
Вказане рішення Окружного Економічного Суду м. Кишинева від 22.07.2003 у справі №2-7pr/2003 було підтримано рішенням Економічної Апеляційної Палати від 16.12.2003 року та Висновком Вищої Судової Палати від 15.07.2004 року.
27.06.2006 ДП «Молдавська залізниця» звернулося до Окружного Економічного Суду м. Кишинева з клопотанням про прийняття додаткового рішення, в якому просило визнати договір №02/12-97 від 31.12.1997 року зі всіма додатками, включаючи зміни від 05.01.1998, додатки від 16.01.1998, 18.01.1998 та 04.08.1998, виконаними на умовах договору лізингу.
Додатковою постановою    Окружного Економічного Суду м. Кишинева від 18.01.2007 у справі №2е-230/2007    вказана заява ДП «Молдавська залізниця» задоволена; укладений між ДП «Молдавська залізниця» та «Nistas GmbH» договір № 02/12-97 від 31.12.1997 року зі всіма додатками, включаючи зміни від 05.01.1998, додатки від 16.01.1998, 18.01.1998 та 04.08.1998, визнано виконаним на умовах договору лізингу з переходом права власності на 128 танк - контейнерів до ДП «Молдавська залізниця».
Зазначена додаткова постанова була підтримана рішенням Економічної Апеляційної Палати від 20.03.2007 та рішенням Вищої Судової Палати від 05.07.2007.
В тексті цієї додаткової постанови Окружного Економічного Суду м. Кишинева від 18.01.2007 у справі №2е-230/2007    зазначено, що із судових постанов, на підставі яких були стягнуті лізингові платежі, та постанови від 22.07.2003, яким договір було визнано виконаним на умовах договору лізингу, чітко та не оспоримо слідує, що цей договір    №02/12-97 від 31.12.1997 року, зі змінами від 05.01.1998, було виконано сторонами: передбачений у п. 2 змін від 05.01.1998 до договору № 02/12-97 від 31.12.1997 року строк лізингу сплив, у зв`язку з чим та враховуючи здійснення лізингових платежів (постанова Окружного Економічного Суду від 19.06.2002) у відповідності до п.12 змін від 05.01.1998 угода вважається виконаною та у відповідності до п. 4.1 того ж документу право власності на предмет лізингу (128 цистерн - контейнерів) переходить до ДП «Молдавська залізниця».
04.02.2013 Висновком Комерційного Окружного суду м. Кишинева у справі №2е/12/2е-230/2007 за заявою фірми «Nistas GmbH» роз`яснено резолютивну частину рішення Окружного Економічного Суду м. Кишинева від 22.07.2003 за №2-7pr/2003 та Додаткової постанови Окружного Економічного Суду м. Кишинева від 18.01.2007 №2е-230/2007 в частині визнання договору № 02/12-97 від 31.12.1997 року зі всіма додатками, включаючи зміни від 05.01.1998, додатки від 16.01.1998, 18.01.1998 та 04.08.1998, укладені між «Nistas GmbH» та    ДП «Молдавська залізниця», виконаним з моменту повної виплати ДП «Молдавська залізниця» виплат, що передбачені договором від 31.12.1997 року на користь    «Nistas GmbH», а саме дату 10.07.2003, коли було виплачено останню плату в розмірі 11    938 доларів США.
Отже, вказаними судовими актами, які набрали законної сили було встановлено обставини виконання ДП «Молдавська залізниця»    10.07.2003 в повному обсязі своїх зобов`язань  за договором № 02/12-97 від 31.12.1997 року зі всіма додатками, включаючи зміни від 05.01.1998, додатки від 16.01.1998, 18.01.1998 та 04.08.1998, в частині сплати фірмі «Nistas GmbH» всіх договірних платежів, з набуттям при цьому лізингоодержувачем права власності на 128 танк - контейнерів.
Частиною 1  статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. 
У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою №  28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.
            Отже, з урахуванням принципу юридичної визначеності, рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів, а обставини встановлені цим рішенням суду не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
  Водночас згідно з частиною 1 статті 52 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (Мінськ, 22.01.1993), учасниками якої є Україна та Молдова, винесені установами юстиції кожної з Договірних Сторін і, що вступили в законну силу рішення, що не вимагають за своїм характером виконання, визнаються на територіях інших Договірних Сторін без спеціального провадження за умови якщо: а) установи юстиції запитуваної Договірної Сторони не винесли раніше по цій справі рішення, що вступило в законну силу; б) справа відповідно до цієї Конвенції, а у випадках, не передбачених нею, відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої рішення повинне бути визнане, не відноситься до виняткової компетенції установ юстиції цієї Договірної Сторони.
Крім того, відповідно до  статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право»  в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 2  статті 81 цього Закону  в Україні не можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах щодо стягнення заборгованості з підприємства оборонно-промислового комплексу, внесеного до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, на користь юридичної особи держави-агресора та/або держави-окупанта або юридичної особи з іноземними інвестиціями чи іноземного підприємства держави-агресора та/або держави-окупанта.
            На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що обставини, встановлені рішенням іноземного суду, яке набрало законної сили, у разі його визнання в Україні, можуть мати преюдиційне значення при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом чи міжнародним договором.
          В цій частині, підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги щодо відсутності преюдиційних обставин для даної справи, оскільки преюдицію становлять обставини, встановлені рішенням Окружного Економічного Суду м. Кишинева від 22.07.2003 у справі №2-7pr/2003, рішенням Окружного суду м. Кишинева від 04.02.2013 у справі №2е/12/2е-230/2007, Додатковою постановою Окружного Економічного Суду м. Кишинева від 18.01.2007 №2е-230/2007, у Висновку Комерційного Окружного суду м. Кишинева від 04.02.2013 у справі №2е/12/2е-230/2007, які не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі не можуть їм суперечити.
Щодо наявності у позивача права на пред`явлення позову у даній справі колегія суддів зазначає наступне.
Так, позивач в обґрунтування заявлених у позові вимог посилається на відступлення ТОВ «Nistas GmbH» права вимоги за договором від 21.11.2005 №3.
Відповідно до умов п.1.1 вказаного договору цедент відступає, а цесіонарій приймає права (вимоги) до ДП «Молдавська залізниця», іменується надалі «боржник», згідно договору оренди 128 танко-контейнерів № 02/12-97 від 31.12.1997, який був укладений між цедентом і боржником, належного виконання зобов`язань в частині виплати лізингових платежів (право вимоги по яким існує на момент підписання цього договору з 01.01.2003 по 21.11.2005, в розмірі 5  401  600 доларів США, а також права вимоги виплати таких лізингових платежів, які можуть виникнути в подальшому), в тому числі і згідно Договору поруки № П/01-17 від 22.07.2002, укладеного між цементом та ТОВ «Іволга-2».
Згідно ст.ст.  512,  514 Цивільного кодексу України    кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частина 1  ст. 509 Цивільного кодексу України    визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (ч.1  ст. 510 Цивільного кодексу України).
Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.
Відповідно до п. 1 ч. 1  ст. 512 Цивільного кодексу України    кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1  ст. 514 Цивільного кодексу України).
При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Отже, виходячи із загальних правил та положень  ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора.
Обсяг цих прав та умови їх переходу        визначаються на момент переходу цих прав до нового кредитора. Тобто новий кредитор отримує право вимагати виконання зобов`язання в обсязі, що існував на момент підписання договору цесії (відступлення права вимоги).
Разом з тим, зазначене положення є диспозитивним, отже інші правила можуть бути встановлені договором або законом. Суб`єкти зобов`язання можуть провести заміну кредитора лише в певній частині, тобто передати новому кредитору тільки частину прав старого кредитора, проте це є можливим в разі подільності права вимоги кредитора.
Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.01.2020 у справі № 925/1204/15.
Колегія суддів звертається до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц та постанові Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 914/2567/17, згідно з якою відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
В постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 31/160(29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що «ніхто не може передати більше прав, ніж має сам».
При цьому, предметом договору відступлення є право вимоги належного виконання ДП «Молдавська залізниця» зобов`язань належного виконання зобов`язань в частині виплати лізингових платежів (право вимоги по яким існує на момент підписання цього договору з 01.01.2003 по 21.11.2005, в розмірі 5  401  600 доларів США, а також права вимоги виплати таких лізингових платежів, які можуть виникнути в подальшому), в тому числі і згідно Договору поруки № П/01-17 від 22.07.2002, укладеного між цедентом та ТОВ «Іволга-2».
Натомість, відповідно до підтверджених в судовому порядку при розгляді справи №2-7pr/2003 Окружним Економічним Судом м. Кишинева ДП «Молдавська залізниця» виконало 10.07.2003 умови договору    № 02/12-97 від 31.12.1997 року, зі змінами від 05.01.1998, та у зв`язку з цим, набуло право власності на 128 танк - контейнерів.
Згідно  ст. 599 Цивільного кодексу України  зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Наведені вище обставини свідчать, що  зобов`язання сторін за договором    №02/12-97 від 31.12.1997 року, зі змінами від 05.01.1998, припинились  з моменту його виконання в повному обсязі    першим відповідачем, у зв`язку з чим до нього і перейшло право власності на танко-контейнери, тобто    10.07.2003.
В свою чергу, Договір про відступлення прав (цесії) № 3    було укладено між ТОВ «Nistas GmbH» та ТОВ «Нафтогазові технології»    21.11.2005.
Обсяг прав та умови їх переходу        визначаються на момент переходу цих прав до нового кредитора, тобто новий кредитор отримує право вимагати виконання зобов`язання в обсязі, що існував на момент підписання договору цесії (відступлення права вимоги).
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що предметом вищевказаного договору від 21.11.2005 є право вимоги за неіснуючим зобов`язанням (таким, що не існувало саме по собі на момент укладання договору про відступлення права вимоги).
Наведені вище обставини, виключають можливість задоволення вимог позивача.    
          Посилання апелянта на Угоду про визнання права власності та про передачу 128 танк-контейнерів ДП «Молдавська залізниця», укладену 02.04.2007 між ДП «Молдавська залізниця» та компанією «Nistas GmbH», апеляційний господарський суд оцінює критично, оскільки визнання сторонами в угоді факту, що у період з 2003-2007 роках 128 танк-контейнерів знаходились у власності ТОВ «Nistas GmbH» суперечить матеріалам справи, зокрема Наказу ДП «Молдавська залізниця» Міністерства транспорту та зв`язку Республіки Молдова № 350/н від 31.07.2003 про інвентаризацію (перепис) танк-контейнерів і прийняття їх на баланс (арк. спр. 121 том 1), розпорядженню ДП «Молдавська залізниця» № Н-9/71 від 02.09.2003 виданому на виконання наказу від 31.07.2003 № 350/Н.
          Окрім того, договір оренди №02/12-97 від 31.12.1997 не містить умови про момент переходу права власності на підставі виключно відповідної Угоди сторін, обставини належного та повного виконання ДП «Молдавська залізниця» договору оренди та переходу права власності на танко-контейнери    10.07.2003 встановлені в судовому порядку, в межах справи №2-7pr/2003, що розглядалась Окружним Економічним Судом м. Кишинева.
          В  Угоді про визнання права власності та про передачу 128 танк-контейнерів ДП «Молдавська залізниця» від 02.04.2007 моментом переходу права власності за визнанням сторін угоди (ДП «Молдавська залізниця» та компанії «Nistas GmbH») була визначена дата набрання чинності додатковою постановою Окружного Економічного Суду м. Кишинева від 18.01.2007 у справі №2е-230/2007    про визнання права власності (постанова була підтримана рішенням Економічної Апеляційної Палати від 20.03.2007).
Натомість, вказаною додатковою постановою не було визнано право власності на спірні контейнери за ДП «Молдавська залізниця», а лише підтверджено обставини виконання умов договору    № 02/12-97 від 31.12.1997 року, зі змінами від 05.01.1998, з переходом при цьому до нього права власності на 128 танк-контейнерів.
Отже, було визначено, що з моменту виконання ДП «Молдавська залізниця» умов договору № 02/12-97 від 31.12.1997 року, зі змінами від 05.01.1998, до останнього відповідно перейшло право власності на вказані контейнери.
При цьому, Висновком Комерційного Окружного суду м. Кишинева від 04.02.2013 у справі №2е/12/2е-230/2007 роз`яснено резолютивну частину рішення Окружного Економічного Суду м. Кишинева від 22.07.2003 за №2-7pr/2003 та Додаткової постанови Окружного Економічного Суду м. Кишинева від 18.01.2007 №2е-230/2007 та датою повного виконання договору № 02/12-97 від 31.12.1997 року зі всіма додатками, включаючи зміни від 05.01.1998, додатки від 16.01.1998, 18.01.1998 та 04.08.1998, укладені між «Nistas GmbH» та    ДП «Молдавська залізниця», визначено момент повної виплати ДП «Молдавська залізниця» виплат, що передбачені договором від 31.12.1997 року на користь    «Nistas GmbH», а саме дату 10.07.2003, коли було виплачено останню плату в розмірі 11    938 доларів США.
Стосовно заяви ДП «Молдавська залізниця» про застосування наслідків спливу строку позовної давності колегія суддів зазначає наступне.
За змістом ч. 1  ст. 261 ЦК України  позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Частинами 3, 4, 5  ст. 267 ЦК України  встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини порушення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Тобто суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (подібний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 904/3405/19, від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 367/6105/16-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 05.12.2018 у справах № 522/2202/15-ц, № 522/2201/15-ц та № 522/2110/15-ц, від 07.08.2019 у справі № 2004/1979/12, від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18, від 16.06.2020 у справі № 372/266/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17-ц).
Враховуючи    необґрунтованість заявлених позовних вимог по суті, позовна давність не може бути застосована до спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги щодо неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права під час апеляційного перегляду судового рішення не підтверджено, що за обставин необґрунтованості заявлених позовних вимог є підставою для залишення без змін прийнятого у справі судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
                    Зазначені в апеляційній скарзі доводи не спростовують зроблених судом висновків про необґрунтованість позовних вимог, апелянт не подав належних доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст.  73,  76-79,  86,  269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.    
У відповідності до ст. 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
                                                                                                       ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазові технології» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №910/22947/17  залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі № 910/22947/17  залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтогазові технології».
4. Матеріали справи № 910/22947/17  повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови підписано 27.06.2022.
Головуючий суддя                                                            І.М. Скрипка 

Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                Ю.Б. Михальська