ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 м.Рівне, вул.Яворницького, 59

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

   16 серпня 2022 року                                                                                  Справа № 906/779/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В. ,  суддя Бучинська Г.Б. 

секретар судового засідання Петрук О.В.,

представники учасників справи:
прокуратури -      Котяй І.В.;
позивача 1 -          не з`явився;
позивача 2 -          не з`явився;
відповідача 1 -     не з`явився;
відповідача 2 -     не з`явився;
відповідача 3 -     не з`явився;
третьої особи -     не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житомирської обласної прокура-тури на рішення господарського суду Житомирської області від 23.02.2022, повний текст якого складено 27.04.2022, у справі №906/779/21 (суддя Шніт А.В.)

за позовом    Керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі –
            1. Регіонального відділення Фонду Державного майна України по   
                  Рівненській та Житомирській областях м.Рівне
          2. Міністерства освіти та науки України м.Київ
до                            1. Червоненської селищної ради в особі Виконавчого комітету
                  Червоненської селищної ради смт.Червоне Андрушівського р-ну Житомирської обл.
          2. Релігійної організації «Свято-Різдва Христового жіночий монастир
                   Житомирської єпархії Української православної церкви»
                    смт.Червоне Андрушівського р-ну Житомирської обл.
          3. Житомирської єпархії Української православної церкви м.Житомир
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів –
          Комунальне підприємство «Бердичівське міжміське бюро технічної
          інвентаризації» Житомирської обласної ради м.Бердичів Житомирської обл.
про визнання недійсною угоди, визнання незаконними та скасування рішень                                           
      виконавчого комітету, визнання недійсними та скасування свідоцтва про право 
      приватної власності, скасування державної реєстрації та припинення права 
      приватної власності, витребування майна,-           

В липні 2021 року Керівник Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом в інтересах держави, в особі –Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Рівненській та Житомирській областях (надалі в тексті – Регіональне відділення) та Міністерства освіти та науки України до Червоненської селищної ради в особі Виконавчого комітету Червоненської селищної ради, Релігійної організації «Свято-Різдва Христового жіночий монастир Житомирської Єпархії Української Православної Церкви» та Житомирської Єпархії Української Православної Церкви про:
- визнання недійсною угоди від 20.09.2000, укладеної між ВАТ «Червонський цукровик» та Житомирським єпархіальним управлінням Української Православної Церкви про безкоштовну передачу маєтку колишнього власника Червонського цукрового заводу Терещенко;
- визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Червоненської селищної ради від 23.08.2002 №64 «Про оформлення права колективної власності з видачею свідоцтва     Свято-Різдва Христового Червоненського жіночого монастиря Житомирської Єпархії Української православної церкви в смт.Червоне по вул.Котовського, 3»;
- визнання недійсним та скасування свідоцтва серії САЕ №355498 від 04.10.2012 про право приватної власності на будівлі за Свято-Різдва Христового Червоненським жіночим монастирем Житомирської Єпархії Української Православної Церкви, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Андрушівський район, смт.Червоне, вул.Котовського, 3, яке видане Виконавчим комітетом Червоненської селищної ради;
- скасування за Релігійною організацією «Свято-Різдва Христового Червоненським жіночим монастирем Житомирської Єпархії Української Православної Церкви» державної реєстрацію права приватної власності та припинення права приватної власності на нерухоме майно: нежитлова будівля, будівля монастиря літ.А-4, заг.пл. 2802,4 кв.м., господарська будівля літ.Б-1, заг.пл. 1264,7 кв.м., господарська будівля літ.В-1, заг.пл. 394,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 37795966), розташоване за адресою: Житомирська область, Андрушівський район, смт.Червоне, вул.Котовського, 3;
- витребування з володіння Релігійної організації «Свято-Різдва Христового жіночий монастир Житомирської Єпархії Української Православної Церкви» на користь держави, в особі Міністерства освіти та науки України, нерухоме майно: нежитлову будівлю монастиря літ.А-4, заг.пл. 2802,4 кв.м., господарську будівлю літ.Б-1, заг.пл. 1264,7 кв.м., господарську будівлю літ.В-1, заг.пл. 394,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 37795966), яке розташоване за адресою: Житомирська область, Андрушівський район, смт.Червоне, вул.Котовського, 3.(т.1, арк.справи 1-30).
Рішенням господарського суду Житомирської області від 23.02.2022 у справі №906/779/21 у задоволенні позову Прокурора відмовлено в повному обсязі. Ухвалюючи рішення господарсь-кий суд першої інстанції дійшов висновку, що органом, уповноваженим на управління спірним майном, яке має ознаки об`єкту культурної спадщини, є відповідний спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини – Житомирська обласна державна адміністрація. Натомість, Регіональне Відділення Фонду Державного майна України по Рівненській та Житомирській облас-тях та Міністерство освіти і науки України, в інтересах яких звернувся прокурор, є неналежними позивачами в даній справі.(т.2, арк.справи 162-169).
Не погоджуючись із рішенням, Прокурор подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій рішення господарського суду Житомирської області від 23.03.2022 у даній справі просить скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позов в повному обсязі (т.2, арк.справи 182-189).
Обґрунтовуючи скаргу, Прокурор зазначає, що господарський суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, ухваливши рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку Скаржника, суд не врахував, що спірне нерухоме майно є державною власністю, знаходилось у користуванні державного навчального закладу, перебувало в управлінні Міністерства освіти і науки України та протиправно вибуло до приватної власності відповідача.
Крім того, Скаржник вважає, що повноваження спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини унормовані Законом України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2020 року №1805-ІІІ. Як вбачається з преамбули, цей Закон регулює правові, організа-ційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту тради-ційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь. На думку апелянта, Житомирська обласна державна адміністрація реалізує повноваження спрямовані на охорону збереження, використання об`єкта культурної спадщини, а не є власником такого об`єкта.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.06.2022 відкрито провадження у справі №906/779/21, розгляд справи призначено на 16.08.2022.(т.2, арк.справи 215).
В судовому засіданні апеляційної інстанції 16.08.2022 Прокурор підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції.
Інші учасники справи не забезпечили явку своїх представників у судове засідання апеляцій-ної інстанції, при цьому, явка сторін обов`язковою не визнавалась, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інс-танції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарсь-кий суд
ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, Графом Адольфом Грохольським у селищі Червоне на Житомирщині був зведений у 1851 році палац, який в подальшому придбав відомий меценат і цукрозаводчик Микола Терещенко.
За часів існування Союзу Радянських Соціалістичних Республік з 1948 року в приміщенні колишнього маєтку знаходилось фабрично-заводське училище, а з 1987 року – Червоненський філіал професійно-технічного училища №32.
Розпорядженням Житомирської обласної державної адміністрації від 11.08.1997 №441 «Про взяття на облік та зняття з обліку пам`яток архітектури місцевого значення» взято на облік і охорону будинок-садибу Терещенка в смт.Червоне, Андрушівського району (охор.номер 148). (т.1, арк.справи 83).
Згідно постанови Кабінету міністрів України від 29.05.1997 №526 «Про вдосконалення мережі вищих та професійно-технічних навчальних закладів» Червоненський філіал професійно-технічного і училища №32 ліквідовано.
Згідно акту від 10.02.1998 комісією в складі представників від Житомирського обласного управління народної освіти та ВАТ «Червоненський цукровик» проведено приймання-передачу Червоненського філіалу професійно-технічного училища №32 до Відкритого акціонерного товариства «Червоненський цукровик», зокрема, наступного майна:
- будинок учбового корпусу 3-х поверховий загальною площею 3930 м.кв. кубатурою 13394 м куб. балансовою вартістю 816223 грн;
- учбово-виробничі майстерні загальною площею 2016 м.кв. кубатурою 6653 м.куб. балан-совою вартістю 261193 грн;
- склад, погріб, гараж, балансовою вартістю 23275 грн;
- матеріальний склад балансовою вартістю 2545 грн;
- туалет балансовою вартістю 3029 грн;
- мережа водопроводу балансовою вартістю 2144 грн.(т.1, арк.справи 47-48).
Вищевказане нерухоме майно знаходиться по вул.Котовського, 3 в смт.Червоне, Андру-шівського району, Житомирської області та не заперечується сторонами.
Матеріали справи свідчать, що 08.08.2000 голова правління ВАТ «Червонський цукровик» адресував Житомирському єпархіальному управлінню УПЦ лист за вих.№01/326, яким повідомив про згоду на передачу на баланс Житомирській єпархії УПЦ у безкоштовне користування примі-щення бувшого маєтку цукрозаводчика Терещенка і частину прилеглої до нього території.(т.1, арк.справи 49).
20.09.2000 між ВАТ «Червонський цукровик» та Житомирським єпархіальним управ-лінням Української Православної Церкви укладено угоду, відповідно до якої ВАТ «Червонський цукровик» безкоштовно передає, а Житомирське єпархіальне управління УПЦ приймає у власність маєток колишнього власника Червонського цукрового заводу Терещенко (п.1.1 угоди).
Передача маєтка здійснюється актом здачі-приймання, підписання якого свідчить про фактичну передачу. Маєток передається для розміщення монастиря (п.п. 2, 3 угоди).
Додатком до угоди (т.1, арк.справи 52) визначено перелік будівель, що передаються, а саме: основна будівля « 3-2 поверх будинок»; будівля бувших майстерень ПТУ; гаражі; підсобні приміщення, що належали ПТУ.(т.1, арк.справи 51-52).
Комісією в складі представників Житомирської єпархії УПЦ та ВАТ «Червонський цукро-вик» 30.01.2001 проведено прийомку-передачу бувшого Червоненського філіалу професійного-технічного училища №32, що зафіксовано актом від 30.01.2001 зокрема:
- будинку учбового корпусу 3-х поверхового, загальною площею 3930 м.кв. кубатурою 13394 м.куб.;
- приміщення майстерні загальною площею, 2016 м. кв. кубатурою 6653 м.куб.;
-  склад, погріб, гараж;
- матеріальний склад;
- туалет;
- мережу водопроводу.(т.1, арк.справи 53-54).
24.04.2001 державним комітетом України у справах релігій зареєстровано статут релі-гійної організації Свято-Різдва Христового Червоненського жіночого монастиря Житомирської Єпархії Української Православної Церкви.(т.1, арк.справи 60-67).
Згідно відомостей Статуту адресою монастиря визначено смт.Червоне, Андрушівського району, Житомирської області, індекс 13234.
Виконкомом Червоненської селищної ради від 30.08.2002 №64 «Про оформлення права власності на жіночий монастир» вирішено оформити право колективної власності з видачею свідоцтва Свято-Різдва Христового Червоненського жіночого монастиря Житомирської Єпархії Української Православної Церкви на нерухоме майно, що знаходиться в смт.Червоне, по вул. Котовського, 3.(т.1, арк.справи 55)
На підставі вищезгаданого рішення виконавчим комітетом Червоненської селищної ради 29.12.2002 видано свідоцтво про право власності (т.1, арк.справи 56), відповідно до якого спірне майно в цілому належить Свято-Різдва Христового Червоненського жіночого монастиря Жито-мирської Єпархії УПЦ.
Надалі, у зв`язку з втратою свідоцтва про право власності, 04.10.2012 Виконавчим комітетом Червоненської селищної ради видано дублікат свідоцтва про право власності серії САЕ №355498 на нерухоме майно, що знаходиться по вул.Котовського, 3 в смт.Червоне Андрушівського району, Житомирської області в складі: нежитлової будівлі монастиря літ.А-4, загальною площею 2802,4 кв.м; господарської будівлі літ.Б-1, загальною площею 1264,7 кв.м; господарської будівлі літ.В-1, загальною площею 394,5 кв.м.(т.1, арк.справи 72).
Згідно дублікату свідоцтва про право власності серії САЕ №355498 КП «Бердичівське міське бюро технічної інвентаризації» 29.10.2012 здійснено державну реєстрацію права приват-ної власності за Свято-Різдва Христового Червоненським жіночим монастирем Житомирської Єпархії Української Православної Церкви на нерухоме майно в наведеному вище складі (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 37795966, запис №685, в книзі 25) за адресою: Житомирська область, Андрушівський район, смт.Червоне, вул.Котовського, 3.
Опрацюванням інформаційного листа Житомирської обласної прокуратури щодо захисту інтересів держави у сфері охорони культурної спадщини від 20.01.2021 № 15/2-73вих-20 окв-21 та наступним ознайомленням з публікацією в мережі Інтернет стосовно об`єктів культурної спадщини регіону (Журнал Житомира від 21.01.2021 (zhzh.com.ua/news/2021-01-21-9060) щодо наміру Відповідача-2 продати палац Терещенка на Житомирщині, який знаходиться в смт.Червоне – Бердичівська окружна прокуратура провела перевірку законності набуття права власності на спірне нерухоме майно, об`єкт охорони культурної спадщини.
За наслідками даної перевірки керівник Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Позивачів подав до суду відповідний позов з метою відновлення в судовому порядку права держави Україна на вищезгадане майно.
Як зазначалось вище, рішенням від 23.02.2022 у справі №906/779/21 господарський суд Житомирської області  відмовив у задоволенні позову в повному обсязі.(т.2, арк.справи 162-169). 

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Житомирської обласної прокуратури безпідставна та не підлягає задоволенню, з огляду на наступне:
Статтею 16 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України) визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу передбаченими даною ж правовою нормою способами. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до частини 1 статті Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
За змістом частини 4 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбав-лена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Захист порушених прав особи, яка є власником майна, що було протиправно відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до набувача цього майна з підстав, передбачених статтею 387 Цивільного кодексу України.
За змістом ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Водночас, згідно частини третьої вказаної статті – якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовіс-ного набувача у всіх випадках.
При цьому, колегія суддів зауважує, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у воло-діння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна.
У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому, закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права.
Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Великої палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №922/614/19.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що єдиним ефективним способом захисту порушеного права держави щодо спірного майна у даній справі є віндикація вказаного нерухомого майна.
Відповідно до ст.387 ЦК України, витребування майна шляхом віндикації застосовується якщо між власником і володільцем майна немає зобов`язальних (договірних) відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного із власником договору.
При цьому у правовій конструкції витребування майна шляхом віндикації позивач повинен довести наявність таких обов`язкових елементів даного способу захисту права власності:
- позивач є безсумнівним власником майна, що витребовується;
- майно, що є предметом віндикації вибуло з володіння позивача поза його волею;
- відсутні правові підстави для вибуття спірного майна з володіння позивача.
Колегія суддів звертає увагу, що звертаючись з віндикаційним позовом до суду, позивач насамперед має підтвердити своє право власності на витребовувану річ або інше титульне право на річ, посилаючись на ті чи інші докази.
Матеріами справи стверджується, що листами №10-24-9923 від 30.04.2021 та №10-6-807 від 04.06.2021 Фонд державного майна України повідомив Бердичівську окружну прокуратуру про відсутність у Фонду даних про спірну будівлю колишньої Червоненської філії професійно-технічного училища №32 (будинок-садиба Терещенка), яка знаходиться за адресою: Житомирська обл., Андрушівський р-н, смт.Червоне, вул.Котовського, 3 в ІППС «ЕТАП_Майно» та Єдиному реєстрі об`єктів державної власності, (існує з 2005 року).(т.1, арк.справи 84-85, 98-99).  
Одним із нормативних документів, яким Фонд державного майна керується в своїй діяльності є Положення «Про Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях», де поміж іншого визначено, що основними завданнями Регіонального відділення є захист майнових прав державних підприємств, а також державних пакетів акцій (часток), що належать до сфери його управління, на території України; управління корпоративними правами держави, які перебувають у сфері його управління. 
Колегія суддів зауважує, що у вищевказаних листах, Регіональне відділення стверджує, що спірні будівлі ніколи не передавалася йому в управління.
Матеріали справи також містять відповідь Позивача 2 – Міністерства освіти і науки України, в інтересах якого заявляв Прокурор – про відсутність інформації щодо спірного майна, оскільки відповідно до постанови КМУ №526 від 29.05.1997 «Про вдосконалення мережі вищих та професійно-технічних навчальних закладів» Червоненський філіал професійно-технічного і Училище №32 ліквідовано.(т.2, арк.справи 1-2). 
Досліджуючи обставини даної справи апеляційний суд звертає увагу учасників справи, що згідно ст.4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» (надалі в тексті – Закон), суб`єктами управління державної власності є: Кабінет міністрів України (надалі в тексті – КМУ); центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об`єктами державної власності; міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи (надалі в тексті – уповноважені органи управління); Фонд державного майна України та ін. Оскільки, відповідно до ст.5 вищевказаного Закону саме КМУ є основним суб`єктом управління об`єктами державної власності тому саме він наділений повнова-женнями визначати об`єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам управління, визначеним цим Законом.
Колегія суддів зауважує, що пунктом 7 постанови КМУ від 29.05.1997 №526 «Про вдоско-налення мережі вищих та професійно-технічних навчальних закладів», якою було ліквідовано Червоненський філіал професійно-технічного і училища №32 – Міністерству освіти, Міністерству сільського господарства і продовольства, Міністерству транспорту, Міністерству охорони здоров`я, Міністерству економіки і Фонду державного майна внести Кабінету міністрів України доручено у двомісячний термін надати пропозиції щодо використання майна ліквідованих навчальних закладів, зазначених у додатку 1 до цієї постанови.
Інформації щодо подальшого виконання вищевказаної постанови КМУ №526 матеріали справи не містять.
Зазначені обставини, на переконання колегії суддів, в сукупності свідчать про порушення правового режиму управління державним майном, головним розпорядником якого є КМУ.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що під час розгляду даного спору, судами обох інстанцій не встановлено наявності усих необхідних елементів для віндикації спірного майна. Прокурором не доведено, що держава, в особі Регіонального відділення або Міністерство освіти та науки України є власниками спірного майна, аба таке перебуває в оперативному управління Позивачів. Відтак, та обставина, що права Позивачів стосовно даного об`єкту нерухомості порушені також є недоведною.
Щодо висновку місцевого господарського суду, з яким не погодився апелянт, що органом, уповноваженим на управління спірним майном, яке має ознаки об`єкту культурної спадщини, є Житомирська обласна державна адміністрація, колегія суддів зазначає наступне.
Розпорядженням Житомирської обласної державної адміністрації від 11.08.1997 №441 «Про взяття на облік та зняття з обліку пам`яток архітектури місцевого значення» – будинок-садибу Терещенка в смт.Червоне, Андрушівського району взято на облік і охорону (охор.номер 148).(т.1, арк.справи 83).
Об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територі-ального моря та прилеглої зони, охороняються державою.
Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону культурної спадщини», об`єктом культурної спадщини є визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.
Охорона культурної спадщини – система правових, організаційних, фінансових, матері-ально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, рестав-рації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.
За змістом ст.3 Закону України «Про охорону культурної спадщини», державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі – органи охорони культурної спадщини) належать, зокрема, обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.
Статтею 6 вказаного Закону визначено повноваження органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції, до яких, у тому числі, але не виключно, належать: здійснення контролю за виконанням цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини; подання пропозицій централь-ному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та про внесення змін до нього; забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження.
З огляду на викладене вище, правильним є висновок місцевого господарського суду, що органом, уповноваженим на управління спірним майном, яке має ознаки об`єкту культурної спадщини, є відповідний спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини – Жито-мирська обласна державна адміністрація. На думку колегії суддів, зазначений прокурором  неналежний позивач перешкоджає розгляду даної справи та захисту інтересів держави щодо спірного майна.
Апеляційний суд також звертає увагу, що Житомирська обласна державна адміністрація листом №1125-182/04 від 28.04.2021 повідомила Заступника керівника Бердичівської окружної прокуратури, зокрема, що Департаментом направлено паспорт об`єкта культурної спадщини та подання про занесення об`єкта культурної спадщини, на розгляд Міністерства культури та інфор-маційної політики України, для подальшого занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Департамент листом від 18.01.2021 №146-1.22/04-21 повідомлено Керуючого Житомирською єпархією Української православної церкви Митрополиту Житомирському і Новоград-Волинському Никодиму про необхідність забезпечити укладання охоронного договору з Департаментом на об`єкт культурної спадщини будинку-садиби Терещенка в смт.Червоне (т.1, арк.справи 82), який в свою чергу підтверджує висновок місцевого господарського суду, що саме Житомирська обласна адміністрація є належним позивачем у даній справі. 
Доводи Відповідача-2 щодо невнесення спірної будівлі до Реєстру нерухомих пам`яток України суд відхиляє, оскільки така обставина не звільняє власника об`єкта (позивача) від обов`язку укласти охоронний договір відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини» та Порядку №1768, затверджений Постановою КМУ №1768 від 28.12.2001, оскільки в силу приписів пунктів 1-6 Порядку №1768 – обов`язок укладення охоронного договору випливає безпосередньо із факту набуття права власності на пам`ятку культурної спадщини. 
Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомір-ність висновків суду першої інстанції щодо характеру правовідносин сторін, рівно як і тверд-ження про невмотивованість висновку про необґрунтованість заявленого позову, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).
Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визна-ються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. ст. 34, 86, 232, 233, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Житомирської обласної прокуратури на рішення господарського суду Житомирської області від 23.02.2022 у справі №906/779/21 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.
3. Матеріали справи №906/779/21 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий  суддя                                                                      Грязнов В.В. 

Суддя                                                                                              Розізнана І.В.  

Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.