ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2022 року 
м. Київ
справа № 760/7139/17
адміністративне провадження № К/9901/22354/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючий - Стародуб О.П., 
судді -  Кравчук В.М., Єзеров А.А.
розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 17.08.2017 (суддя- Шереметьєва Л.А.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2017 (судді- Літвіна Н.М., Ганечко О.М., Коротких А.Ю.) 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - Адміністрація Державної прикордонної служби України, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У червні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призначені на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» №975 від 25.12.2013 та зобов?язати призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму.
ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ ОБСТАВИН СПРАВИ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач з 19.05.1982 до 25.06.1984 проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1, що входила до складу Прикордонних військ КДБ СРСР.
З 09.11.1982 по 18.06.1984 проходив військову службу в Демократичній республіці Афганістан.
Згідно витягу з Протоколу №2946 від 06.07.2016 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
Відповідно до довідки МСЕК №0636237 від 22.06.2016 позивачу встановлена 2 група інвалідності в зв`язку з ураженням опорно-рухового апарату внаслідок отримання травми при виконанні обов`язків військової служби.
В червні 2016 ОСОБА_1 звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби України з заявою про виплату одноразової грошової допомоги, до якої були надані документи, необхідні для нарахування та виплати цієї допомоги.
Листом №11/В-4400 від 12.07.2016 позивачу було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги з тих підстав, що прикордонні війська КДБ СРСР до 21.03.1989 були складовою частиною Збройних Сил СРСР.
Не погоджуючись з вказаною відповіддю, позивач звернувся до уповноваженого органу - ІНФОРМАЦІЯ_1 та надав всі необхідні документи, які були направленні останнім до Міністерства оборони України.
Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 21.10.2016 №248/3/6/40690  позивачу було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки, на думку Міністерства оборони України, така допомога позивачу має призначатися та виплачуватися Адміністрацією Державної прикордонної служби України.
Вважаючи таку відмову Міністерства оборони України протиправною, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.
В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач протиправно відмовив йому у призначенні та виплаті вказаної допомоги посилаючись на те, що питання виплати вказаної допомоги має розглядати Адміністрацією Державної прикордонної служби України.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.08.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2017, позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Міністерства оборони України в частині нерозгляду документів, направлених 25.07.2017 ІНФОРМАЦІЯ_1, щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі /смерті/, інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на навчальні /або перевірочні / та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013.
Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 , подану з висновком ІНФОРМАЦІЯ_1 25.07.2017, відповідно до п. 4 ч. 2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі /смерті/, інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на навчальні /або перевірочні / та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013.
В решті позову відмовлено.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що зобов`язання перед військовослужбовцями, які проходили строкову військову службу в прикордонних військ Збройних Силах СРСР, які були передані в зв`язку з її розформуванням до Міністерства оборони України, в тому числі щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», має нести саме Міністерство оборони України.
УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
В обгрунтування касаційної скарги відповідач  посилається на те, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права, неповно встановлено обставини справи, що призвело до ухвалення помилкових судових рішень.
Зокрема, посилається на те, що оскільки позивач проходив службу в прикордонних військах КДБ СРСР, виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватися Адміністрацією Державної прикордонної служби України, а не Міністерством оборони України.
Крім того, посилався на те, що справа повинна розглядатися в окружному адміністративному суді колегією у складі трьох суддів, оскільки відповідачем по даній справі виступає центральний орган виконавчої влади - Міністерство оборони України.
Також покликався на пропуск позивачем строку звернення до суду.
Просив оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти нове про відмову у позові.
Заперечуючи проти касаційної скарги позивач та третя особа просили у її задоволенні відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Предметом спору у цій справі є оцінка дій Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні позивачу  одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з тих підстав, що таке питання має розглядати Адміністрації Державної прикордонної служби України  .
Верховний Суд вже розглядав справи, правовідносини у яких є подібними до правовідносин у справі, що розглядається.
Зокрема у постановах від 15.01.2020 у справі № 825/987/16, від 06.04.2022 у справі №825/1138/16,  Верховний Суд дійшов наступних висновків:
«Законом СРСР від 12.10.1967 №42 «Про загальний військовий обов`язок» у редакції, що діяв на момент проходження позивачем військової служби, визначено, що Прикордонні війська КДБ СРСР були складовою частиною Збройних Сил СРСР.
Відповідно до постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 №1431-ХІІ «Про військові формування» підпорядковано всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України. Уряд України приступив до створення Збройних сил України, республіканської гвардії та підрозділу охорони Верховної ради, Кабінету Міністрів України і Національного банку України.
Статтею 4 Закону України «Про правонаступництво України» від 12.09.1991 №1543-ХІІ передбачено, що органи державної влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.01.1992 №3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону» установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ західного прикордонного округу КДБ СРСР.
Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України.
Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міністерство оборони України є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.
Отже, оскільки позивач проходив службу у Збройних Силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало МОУ, перебував на обліку в органах цього Міністерства, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що обов`язком Міністерства оборони в даних правовідносинах є призначення і виплата одноразової грошової допомоги, в тому числі особам, які проходили військову службу у Прикордонних військах КДБ СРСР, у разі встановлення їм відповідної групи інвалідності.»
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд й у постановах від 18.03.2021 у справі №760/17223/16-а, від 31.03.2021 у справі №520/7122/19, 18.01.2022 у справі №642/3708/17.
Суд не вбачає підстав для відступу від такої правової позиції.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, у період з 19.05.1982 до 25.06.1984 позивач проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1, що входила до складу Прикордонних військ КДБ СРСР (Середньоазіатський прикордонний округ КДБ СРСР) які, в свою чергу, були складовою частиною Збройних Сил СРСР, тому вирішення питання виплати позивачу одноразової грошової допомоги, в даному випадку, належить до повноважень Міністерства оборони України.
Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, а доводи касаційної скарги відповідача таких висновків судів не спростовують.
Покликання відповідача в обгрнутвання доводів касаційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до суду є безпідставним, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про дотримання позивачем передбаченого статтею 99 КАС України, в редакції, станом на час звернення з позовом до суду,  відповідачем такі висновки не спростовано і доказів протилежного не надано.
Посилання відповідача в обгрунтування касаційної скарги на порушення судами предметної підсудності справи, також є безпідставними, оскільки одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та про зобов`язання виплати якої ставить питання позивач, відноситься до соціальних виплат, а тому даний спір належить розглядати місцевим загальним судом як адміністративним в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України, в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22.10.2019 у справі №592/3134/17, від 06.04.2022 у справі №825/1138/16.
Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, оскільки при ухваленні рішень суди порушень норм матеріального та процесуального права не допустили, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.
Керуючись ст. 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Міністрества оборони України - залишити без задоволення, а постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 17.08.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2017 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді: 

О.П. Стародуб

В.М. Кравчук

А.А. Єзеров