КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
                   
Справа № 757/45753/21-ц                                                                 Головуючий у 1-й інст. - Волкова С.Я.
Апеляційне провадження  22-ц/824/4415/2022                                       Доповідач - Рубан С.М.

 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
  24 травня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                   головуючого судді          Рубан  С.М.
                                   суддів                       Заришняк Г.М., Кулікова С.В.
                                   при секретарі           Загородній С.А.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року  про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН  БАНК АВАЛЬ» про визнання правочину недійсним з припиненням визначених ним правовідношень, -

В С Т А Н О В И В :
 
У   серпні  2021 року  ОСОБА_1  звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання правочину недійсним з припиненням визначених ним правовідношень, в якому просила визнати заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-96905306 від 14.07.2021 року, сторонами якого визначені «Райффайзен Банк Аваль», як кредитодавець, і  ОСОБА_1 , як кредитор, недійсним.
 
        17 листопада 2021 року   ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить заборонити Акціонерному товариству «Райффайзен Банк» нараховувати відсотки, списувати грошові кошти з будь-яких розрахункових рахунків, у тому числі карткових, зарплатних карткових рахунків, відкритих на її ім`я, у рахунок погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, відступлення права вимоги за кредитним договором № 014-RO-82-96905306 від 14.07.2021 року новому кредиту  або шляхом залучення для стягнення виниклої за цим договором заборгованості колекторської компанії.
 
          Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про  забезпечення позову - відмовлено.
 
       Не погоджуючись з ухвалою суду,  08 грудня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року та ухвалити нову постанову якою задовольнити заяву про забезпечення позову.
 
Посилається на те, що суд першої інстанції встановив наявність підстав для забезпечення позову, однак при цьому висловився про відсутність доказів співмірності запропонованого виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.
 
Крім того, посилається на те, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду справи по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.
 
Посилається на те, що необхідність у забезпеченні  позову обумовлена тим, що предметом спору у справі є визнання кредитного договору недійсним у зв`язку з тим, що кредитний договір не укладався, ні наміру, ні волевиявлення такого у позивача не було і даний договір не підписувався позивачем. Крім того, згода на обробку персональних даних позивачем не надавалась, договір було укладено іншими поки невідомими особами шляхом вчинення шахрайських дій від імені позивача. Позивач заперечує не лише укладення вказаного договору, але й відсутність факту отримання нею кредиту.
 
Крім того, посилається на те, що  з метою погашення основної суми тіла кредиту та відсотків за користування кредитом до моменту винесення рішення у даній справі існує реальна загроза неправомірного списання (блокування) АТ «Райфайзен Банк Аваль» з карткового зарплатного рахунку позивача в цій же банківській установі вказаних грошових сум, а також продовження безпідставного нарахування відсотків і штучного збільшення суми боргу, вжиття інших заходів для повернення за рахунок ОСОБА_1 отриманих шахраями грошових коштів, у тому числі шляхом відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору або шляхом залучення колекторської компанії.
 
Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.
 
          В судовому засіданні  представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив задовольнити.
       Інші учасники  справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
        Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.
 
        Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів в обґрунтування співмірності виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.
 
       Апеляційний суд  погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного. 
 
 Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що  ОСОБА_1  звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання правочину недійсним з припиненням визначених ним правовідношень, в якому 
 
просила визнати заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-96905306 від 14.07.2021 року, сторонами якого визначені «Райффайзен Банк Аваль», як кредитодавець, і  ОСОБА_1 , як кредитор, недійсним.
 
            У поданій до суду заяві про забезпечення позову ОСОБА_1  просила заборонити Акціонерному товариству «Райффайзен Банк» нараховувати відсотки, списувати грошові кошти з будь-яких розрахункових рахунків, у тому числі карткових, зарплатних карткових рахунків, відкритих на її ім`я, у рахунок погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, відступлення права вимоги за кредитним договором № 014-RO-82-96905306 від 14.07.2021 року новому кредиту  або шляхом залучення для стягнення виниклої за цим договором заборгованості колекторської компанії.
         Забезпечення позову  - це заходи цивільного  процесуального припинення  дій, які  можуть  утруднити  виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання  неможливим, та повинні  гарантувати можливість  реалізації позовних вимог у разі їх  задоволення, не порушуючи при цьому збалансованості  інтересів    інших осіб.
         Відповідно до ст. 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.
         На підставі ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.
        Згідно ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
          Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:
     накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;
     накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;
     забороною вчиняти певні дії;
     встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;
     забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;
    зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;
   зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;
    зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;
    арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
    іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
      Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
         Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку сторін з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
        З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.
          У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що не застосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
          Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду і заходи повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.  
  Як вбачається з матеріалів справи позивач звернулась із даним позовом до до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання правочину недійсним з припиненням визначених ним правовідношень, в якому просила визнати заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-96905306 від 14.07.2021 року, сторонами якого визначені «Райффайзен Банк Аваль», як кредитодавець, і  ОСОБА_1 , як кредитор, недійсним.
       Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року у задоволенні заяви   ОСОБА_1  про забезпечення позову - відмовлено. 
       Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
         Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
       Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчинення певних дій.
        Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
        Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
        Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально- правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
         Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
        Згідно частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
         Тотожність позовних вимог заходам забезпечення позову має наслідком відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
        Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 752/24015/20.
 
         Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності передбачених законом підстав для забезпечення позову відповідають вищенаведеним вимогам закону та відповідним роз`ясненням.
      Виходячи з обсягу позовних вимог,  відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у забезпеченні позову, оскільки не вбачається співмірності виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.
      Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
        Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, є такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду. Подана позивачем заява не містить обґрунтовані посилання та відповідні докази щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
     Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність  постановленої ухвали суду.
       Висновки суду першої інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.
      Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права підстав для її скасування не вбачається.
      Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
 
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року -  залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття,  може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
 Повний текст постанови складено 25 травня  2022 року.

              Головуючий                                    

 
     Судді