ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3056/22 Справа № 215/6550/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Камбул М. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого - Пищиди М.М.
        суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
        за участю секретаря судового засідання - Піменової М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника, внаслідок професійного захворювання,-
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника, внаслідок професійного захворювання.
       В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його мати ОСОБА_2 в період з 20.07.1979 року по 23.09.1996 року працювала дозувальником дільниці дробління, шихтопідготовки і шихтоподачі цеху опалу та огрудкування №3, протягом 17 років в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, у зв`язку з чим у неї виникло професійне хронічне захворювання.
       Причиною професійного захворювання стала робота на протязі 17 років в умовах взаємодії на організм шкідливих факторів - пилу, що перевищує граничнодопустиму концентрацію. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням, його матері було встановлено безстроково 85% втрати працездатності та перша група інвалідності «Б».
        ІНФОРМАЦІЯ_1 його мати ОСОБА_2 померла.
       Висновком обласної МСЕК №2 від 12.08.2021 №0000312 встановлено причинний зв`язок смерті його матері з професійним захворюванням.
       Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці для його матері, що в подальшому призвело для встановлення професійного захворювання, втрати працездатності, тяжкої хвороби та передчасної смерті, йому завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні моральні страждання, наслідком якого є порушення нормальних життєвих зв`язків між ним та померлою матір`ю. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 1000000 грн, яку просить стягнути з відповідача.
       Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника, внаслідок професійного захворювання - задоволено частково.
       Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 300 000 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб.
       Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» судовий збір у розмірі 3 000 грн на користь держави.
       Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
       В іншій частині позову - відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду змінити, зменшивши суму стягнення моральної шкоди до 170 000 грн, з урахуванням обов`язкових податків та зборів, а розмір витрат на правову допомогу до 1 700 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 24.05.1988 року (а.с. 4).
       Згідно копій трудової книжки, ОСОБА_2 , в період з 20.07.1979 року по 23.09.1996 року працювала на ВАТ «ПівнГЗК», правонаступником якого є ПрАТ «ПівнГЗК» (а.с.5-6).
       Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання (труєння), причиною професійного захворювання є робота в умовах взаємодії на організм шкідливих факторів - пилу, що перевищує граничнодопустиму концентрацію. Причиною профзахворювання стала підвищена запиленість повітря робочої зони, вміст пилу по даним атестації 1993 року 24,8 мг/м3 при ГДР 4,0 мг/м3, сірчаного ангідриду 21,6 мг/м при ГДР 10 мг/м3, рівень шуму 85 дБ при ГДК 80 дБ, вібрація 94 дБ при ГДК 92/112 дБ (а.с. 9).
       Згідно довідки МСЕК від 08.02.2018 року, ОСОБА_2 , повторно встановлено безстроково 85% втрати працездатності та першу групу інвалідності «Б» (а.с.10).
        ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Тернівським районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис № 1611 (а.с. 7).
       Згідно довідки МСЕК №2 від 12.08.2021 року №0000312 про причинний зв`язок смерті від професійного захворювання, встановлено зв`язок смерті ОСОБА_2 , від професійного захворювання від 19.08.1996 року (а.с. 8).

       Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.ст. 1167, 1168 ЦК України, позивач має право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю матері внаслідок отриманого нею професійного захворювання.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, однак не погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.
       Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
       Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
       Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
       Частинами 3 та 4 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
       Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.
       Відповідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
       Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.
       Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати) визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
       Отже, право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, спричиненого професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв`язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім`ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.
       Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування на підставі ч. 2 ст. 1168 ЦК України, яка передбачає відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи членам її сім`ї. 
       Згідно роз`яснень, наведених Пленумом Верховного Суду України в п.9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, характер отриманого професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.
       На думку колегії суддів, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції не врахував наведені роз`яснення, у зв`язку з чим завищив розмір стягнутої моральної шкоди.
       За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, тривалість роботи матері позивача на ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» , вважає необхідним змінити рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь позивача зменшивши його з 300 000 гривень до 200 000 гривень.
       Щодо стягнення з Відповідача витрат на правову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
       Відповідно до п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
       Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
       Частинами 1-3 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
       Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
       Приписами ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
       Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
       Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
       Як роз`яснено в п. 47 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10, право на правову допомогу гарантовано ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 № 6-рп/2013).
       Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.
       Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
       Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
       Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
       У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
       В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги представником позивача надано копію Договору про надання правової допомоги у цивільному процесі від 16.08.2021року, укладений між позивачем та адвокатом Радченко О.М., розрахунок витрат на правову допомогу від 16.08.2021 року на суму 6000 грн, акт виконаних робіт у справі від 29.09.2021 року, квитанція №04/08/21 від 17.08.2021 року, відповідно до якої адвокатом одержано від ОСОБА_1 кошти в сумі 6000 грн за надання правової допомоги по справі.
       Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем документально підтверджено понесені витрати на правничу допомогу в сумі 6 000 грн, та відповідно до вимог ч.4 ст.137, ч.ч.2,3 ст.141 ЦПК України, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також відповідно до розміру задоволених вимог, суд першої інстанції правомірно стягнув витрати на правову допомогу у сумі 6000,00 грн.
       Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.
       Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
        ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
       Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
       Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
       Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру.
       Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої смертю працівника на виробництві та визначив його у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.
       Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
       Отже, з урахуванням положення, п.п.1 п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,0 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року.
       З огляду, на суму стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 000 грн., що становить один відсоток ціни позову, тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору підлягає зміні шляхом його зменшення з 3 000 до 2 000 грн.
       В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.
       У зв`язку з частковим задоволення апеляційної скарги, слід компенсувати Приватному акціонерному товариству «Північний гірничо - збагачувальний комбінат» судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 1 000 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - задовольнити частково. 
       Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2021 року - змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , зменшивши цей розмір з 300 000 грн до 200 000 грн.
       Це ж рішення змінити в частині стягнення судового збору стягнутого з акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави, зменшивши цей розмір з 3 000 до 2 000 грн. 
       В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.
       Компенсувати Приватному акціонерному товариству «Північний гірничо - збагачувальний комбінат» судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 1000 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: