Справа № 759/2731/20                                                                                                          Головуючий в суді І інстанції Войтенко Ю.В.
Провадження № 22-ц/824/1056/2022                                                                                           Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
02 червня 2022 року                                                                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Мельника Я.С.,
суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,
за участі секретаря Примушка О.В.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 липня 2021 року та на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради про часткове визнання недійсним та скасування рішення, скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначав, що рішенням Ленінградського районного суду м. Києва від 13 лютого 1992 року в порядку розділу житлового будинку АДРЕСА_1 було в натурі визнано за відповідачем ОСОБА_1 право власності на 62/100 частини домоволодіння та виділено в його користування в натурі квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з двох житлових кімнат розміром 14 кв.м. і 8,5 кв.м., кухні 6,5 кв.м. та веранди 8,8 кв.м., а також житлову кімнату 8,8 кв.м., кухню 7,9 кв.м., ґанок, свердловину, сарай «Г», туалет «В», 1/2 частину сараю «Б» і 1/2 частину надвірних споруд; визнано за позивачем ОСОБА_2 право власності на 38/100 частину домоволодіння та виділено у користування житлову кімнату 11,9 кв.м., кухню 9,7 кв.м., коридор 5,9 кв.м., комору 4,5 кв.м., погріб, туалет «Е», 1/2 частину сараю «Б» та 1/2 частину надвірних споруд. 
Разом з тим, зазначеним рішенням суду, в порядку розділу прилеглої до будинку земельної ділянки, було виділено у користування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 528,5 кв.м землі кожному, згідно 2 варіанту висновку експертизи. 
Вказував, що незважаючи на виділення в користування земельної ділянки в рівних частинах, ОСОБА_1 незаконно надав до Київської міської ради заяви, у тому числі, від імені позивача про передачу безкоштовно у спільну часткову приватну власність частин земельної ділянки від 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, 62/100 частини земельної ділянки ОСОБА_1 , та 38/100 частини земельної ділянки ОСОБА_2 , а також надав відповідний пакет документів. 
Рішенням Київської міської ради від 21 травня 2009 року №517/1573 про приватизацію земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у Святошинському районі м. Києва ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було передано в спільну часткову власність земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , (код земельної ділянки - 75397005) в наступних частинах: ОСОБА_2 - 38/100 від 0,10 га; ОСОБА_1 62/100 від 0,10 га, що підтверджується переліком земельних ділянок, які передаються громадянам у приватну власність в Додатку до рішення Київської міської ради від 21 травня 2009 року №517/1573. 
Позивач наголошував, що жодного дозволу на обробку своїх персональних даних він не давав. Заяву про передачу в приватну власність земельної ділянки саме у вказаних вище частинах, він не надавав та не підписував, як і не давав згоди на відчуження частини виділеної в його користування земельної ділянки.
На підставі викладеного, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив визнати недійсним та скасувати рішення Київської міської ради від 21 травня 2009 року №517/1573 про приватизацію земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у Святошинському районі м. Києва, в частині передачі в спільну часткову власність земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 - 38/100 від 0,10 га, ОСОБА_1 - 62/100 від 0,10 га; скасувати реєстрацію права спільної часткової власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 8000000000:75:397:0005, площею 0,1 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зобов`язати вчинити дії Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) привести у відповідність до Рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 13 лютого 1992 року виготовлення ними технічної документації прилеглої до будинку земельної ділянки по 528,5 кв.м землі кожному у користування, згідно 2 варіанту висновку експертизи.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 липня 2021 року позов задоволено частково, визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради «Про приватизацію земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у Святошинському районі м. Києва» №517/1573 від 21.05.2009, в частині передачі в спільну часткову власність земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 - 38/100 від 0,10 га, ОСОБА_1 - 62/100 від 0,10 га.
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50638534 від 14.01.2020 відповідно до якого 09.01.2020 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності ОСОБА_1 на 62/100 частки земельної ділянки та ОСОБА_2 на 38/100 частки земельної ділянки, кадастровий номер:8000000000:75:397:0005, адреса: за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2006634280000.
В решті позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 липня 2021 року стягнуто з Київської міської ради, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 рівними частинами сплачену суму судового збору в розмірі 840,80 грн. Стягнуто з Київської міської ради, ОСОБА_1 на користь держави рівними частинами недоплачену суму судового збору в розмірі 840,80 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави недоплачену суму судового збору в розмірі 840,80 грн. У відшкодуванні витрат позивача на правничу допомогу - відмовлено.
Не погоджуючись із цими рішеннями, ОСОБА_1 подав апеляційні скарги, в яких просить ці судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
Обґрунтовував доводи апеляційних скарг тим, що місцевий суд не повно дослідив обставини справи та безпідставно врахував доводи позивача про те, що він не надавав згоди на передачу в приватну власність земельної ділянки, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами та суперечать матеріалам справи.
Також вказує, що судом не взято до уваги зміни в земельному законодавстві на час приватизації, що потягло за собою порушення норм матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення.
До того ж, вказує, що місцевим судом безпідставно стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати, оскільки вважає, що позов ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України,  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення Київської міської ради від 21.05.2009 року не відповідає вимогам ст. 81,116,118, 121 ЗК України, оскільки розмір частин земельної ділянки, наданих у приватну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не відповідають розмірам земельних ділянок, які перебувала у їх користуванні на підставі Рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 13.02.1992 року, а тому одночасно підлягають задоволенню і вимоги про скасування державної реєстрації права власності про право власності ОСОБА_1 на 62/100 частки земельної ділянки та ОСОБА_2 на 38/100 частки земельної ділянки, кадастровий номер:8000000000:75:397:0005.
При цьому місцевий суд зазначив, що позовні вимоги щодо приведення у відповідність до Рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 13.02.1992 року технічної документації прилеглої до будинку земельної ділянки не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на нормах Закону, та очевидно не відносяться до повноважень третьої особи. 
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з частковим задоволенням позову, з відповідачів на користь позивача підлягає стягнення судовий збір пропорційно задоволених вимог, та підлягає стягненню в дохід держави сума недоплаченого позивачем судового збору.
Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Виконкому Києво-Святошинської районної ради депутатів трудящих №190 від 12 березня 1956 року було затверджено рішення виконкому Білицької селищної ради депутатів трудящих від 09 грудня 1955 року про надання земельної дільниці під забудову ОСОБА_4 в АДРЕСА_3 в розмірі 0,12 га з відрізків садиби ОСОБА_5 .
Згідно з Договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого дома на праві особистої приватної власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно, Виконком Києво-Святошинської ради депутатів трудящих надав ОСОБА_4 , земельну ділянку на право безстрокового користування земельною ділянкою в пос. Біличі по АДРЕСА_3 загальною площею 1200,00 кв.м.
Рішенням Ленінградського районного суду м. Києва від 13 лютого 1992 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку та земельної ділянки та за зустрічним позовом про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на частину житлового будинку та розподіл спадкової частини будинку в натурі, третя особа: Ленінградський райвиконком м. Києва вирішено: 
- за ОСОБА_1 визнати право власності на 38/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складає квартиру АДРЕСА_2 ; 
- в порядку розділу вказаного житлового будинку в натурі визнано за ОСОБА_1 право власності на 62/100 частини домоволодіння та виділено в його користування в натурі квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з двох житлових кімнат розміром 14 кв.м. і 8,5 кв.м., кухні 6,5 кв.м. та веранди 8,8 кв.м., а також житлову кімнату 8,8 кв.м., кухню 7,9 кв.м., ґанок, свердловину, сарай «Г», туалет «В», 1/2 частину сараю «Б» і 1/2 частину надвірних споруд; 
- визнано за ОСОБА_2 право власності на 38/100 частину домоволодіння та виділено у користування житлову кімнату 11,9 кв.м., кухню 9,7 кв.м., коридор 5,9 кв.м., комору 4,5 кв.м., погріб, туалет «Е», 1/2 частину сараю «Б» та 1/2 частину надвірних споруд. 
- в порядку розділу прилеглої до будинку земельної ділянки, виділено у користування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 528,5 кв.м землі кожному, згідно 2 варіанту висновку експертизи. 
З наданих позивачем копій письмових заяв до Київської міської ради вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в своїх заявах просили передати їм безкоштовно у спільну часткову приватну власність 62/100 - ОСОБА_1 та 38/100 - ОСОБА_2 частин земельної ділянки від 0.1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 , тобто пропорційно до їх часток у праві власності на житловий будинок.
Рішенням Київської міської ради «Про приватизацію земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у Святошинському районі м. Києва № №517/1573 від 21 травня 2009 року, вирішено передати у приватну власність земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у Святошинському районі м. Києва. 
Згідно з додатком до вказаного рішення, відповідно до Переліку земельних ділянок, які передаються громадянам у приватну власність, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було передано в спільну часткову власність земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , (код земельної ділянки - 75397005) в наступних частинах: ОСОБА_2 - 38/100 від 0,10 га; ОСОБА_1 - 62/100 від 0,10 га. 
На час звернення до Київської міської ради зі заявою про передачу земельної ділянки у спільну часткову приватну власність механізм оформлення прав на землю фізичними особами регулювався статтями 116, 118, 122 Земельного Кодексу України, зі змінами від 28.12.2007 року та Порядком набуття права на землю юридичними особами та громадянами в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 14.03.2002 №313/1747, що був чинним на момент подачі заяв про приватизацію та прийняття рішення Київської міської ради №517/1573 від 21 травня 2009 року.
Згідно ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності  та права  користування  земельними  ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням  органів  виконавчої  влади  або органів   місцевого   самоврядування   в   межах  їх  повноважень, визначених  цим  Кодексом.
Згідно ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка  перебуває  у  його  користуванні,  подає заяву до відповідної районної,  Київської   чи   Севастопольської   міської   державної адміністрації   або   сільської,   селищної,   міської   ради   за місцезнаходженням земельної ділянки.
Положеннями пункту 6.1 Порядку передбачено, що громадяни України, зацікавлені у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у їх користуванні, подають заяви до Київської міської ради через Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА). У разі якщо на земельній ділянці розташовані будівлі і споруди, що перебувають у спільній власності кількох громадян України, заяви подають усі співвласники будівель і споруд.
Згідно п. 6.4 Порядку після прийняття рішення КМР про передачу земельної ділянки у власність здійснюється перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) та виготовлення документа, що посвідчує право власності на землю.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем 08 квітня 2008 року подано заяву до Київської міської ради, в якій він просив передати безкоштовно у спільну часткову приватну власність 38/100 частини земельної ділянки від 0,1 гр. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на вул. Мальовнича Святошинського району м. Києва , до якої додано: технічний паспорт БТІ м. Києва на домоволодіння (Копія); правовстановлюючий документ на домоволодіння (нотаріально посвідчена копія); паспорт громадянина України (Копія); ідентифікаційний код (Копія); План встановлених меж земельної ділянки; Документ, який посвідчує виділення земельної ділянки в минулі роки.
Позивач надав до суду першої інстанції технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж в натурі громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , яка розроблялась на виконання рішення Київської міської ради від 21.05.2009 року №517/1573.
В матеріалах справи також є акти прийняття-передачі знаків та розподілення меж, які були підписані позивачем та відповідачем.
Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 120 Земельного кодексу України до  особи,  яка  придбала  житловий  будинок, будівлю або споруду,  переходить право власності на земельну ділянку,  на якій вони розміщені,  без зміни її цільового призначення,  у  розмірах, встановлених договором. При переході права власності  на  будівлю  та  споруду  до кількох  осіб  право  на земельну ділянку визначається пропорційно часткам  осіб  у  вартості  будівлі  та  споруди,  якщо  інше   не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.
Частиною 1 ст. 377 Цивільного кодексу України передбачено, що до особи,  яка  придбала  житловий  будинок,  будівлю  або споруду,  переходить право власності на земельну ділянку,  на якій вони розміщені,  без зміни її цільового призначення,  у  розмірах, встановлених договором
З наведених норм вбачається, що чинне на момент прийняття Київською міською радою рішення від 21 травня 2009 року №№517/1573  земельне та цивільне законодавство імперативно передбачало перехід права власності на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, який на ньому розташований, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі.
Відповідно до п. 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року (справа № 713/1817/16-ц), згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття.
Згідно з Постановою Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 809/48/18, набуття речового права на земельну ділянку особою, яка набула права власності на розміщене на ній нерухоме майно, відбувається шляхом переходу від попереднього власника (користувача) земельної ділянки.
Таким чином, при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі або споруди. Стаття 120 Земельного Кодексу України закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю, що на ній розташована.
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення Київської міської ради від 21.05.2009 року №517/1573 не відповідає вимогам ст. 81, 116, 118, 121 ЗК України, оскільки рішенням Ленінградського районного суду м. Києва від 13 лютого 1992 року в порядку розділу житлового будинку АДРЕСА_1 в натурі визнано за ОСОБА_1 право власності на 62/100 частини домоволодіння, а за ОСОБА_2 - право власності на 38/100 частину домоволодіння, а тому рішення про приватизацію земельних ділянок відповідає загальному принципу цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, згідно якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю, що на ній розташована.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що в матеріалах справи відсутні докази порушення вимог законодавства, яке діяло на час прийняття рішення Київської міської ради від 21.05.2009 року №517/1573 як зі сторони відповідача, так і зі сторони третьої особи, позивачем не доведено, що він не мав волевиявлення на приватизацію 38/100 частини земельної ділянки, а відтак, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, тому рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 липня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
З огляду на вищевикладене, підлягає скасуванню і додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 липня 2021 року, оскільки з урахуванням ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови у позові покладаються на позивача.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не повною мірою відповідають обставинам справи, та при розгляді справи місцевим судом були допущені такі порушення норм матеріального права, що призвели до неправильного вирішення справи по суті, а відтак відповідно до ст. 376 ЦПК України, оскаржувані рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити.
 
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 липня 2021 року та додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 липня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                    Судді: