Ухвала
26 серпня 2022 року
м. Київ 
справа № 138/3665/21
провадження № 61-7835ск22
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гримайло Катерини Леонідівни на постанову Вінницького апеляційного суду від 12 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» про витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування запису про державну реєстрацію речового права, 
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» (далі - СТОВ «Прогрес»), в якому просила суд: витребувати 
з незаконного володіння СТОВ «Прогрес» земельну ділянку та скасувати запис про державну реєстрацію за СТОВ «Прогрес» права оренди земельної ділянки.
 
Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області 
від 25 квітня 2022 року позов задоволено.
Витребувано з незаконного користування СТОВ «Прогрес» належну ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 1,9429 га, кадастровий номер 0522686800:02:000:0102, яка розташована на території Суботівської сільської ради і належить їй на підставі державного акту на земельну ділянку серії ІІІ-ВН № 014094.
Скасовано державну реєстрацію договору оренди землі № б/н від 26 червня 2015 року, укладеного між СТОВ «Прогрес» та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки, площею 1,9429 га, кадастровий номер 0522686800:02:000:0102, яка розташована на території Суботівської сільської ради, припинивши право оренди СТОВ «Прогрес».
 
Додатковим рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 травня 2022 року стягнуто з СТОВ «Прогрес» на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору у розмірі 1 818,00 грн. 
 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 12 липня 2022 року апеляційну скаргу СТОВ «Прогрес» задоволено.
Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області 
від 25 квітня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до СТОВ «Прогрес» про витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування запису про державну реєстрацію речового права.
Додаткове рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 травня 2022 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розподіл судових витрат. 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
11 серпня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гримайло К. Л. засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Вінницького апеляційного суду від 12 липня 
2022 року (надійшла до суду 15 серпня 2022 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження 
з огляду на наступне.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення 
від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що                    у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Гримайло К. Л. не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
Так, у касаційній скарзі представник заявника узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанційнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. 
Також, у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги доданий документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 3 636,00 грн, однак це не підтверджує сплату судового збору 
у встановленому розмірі.
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми. 
Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на день звернення до суду з цим позовом) передбачено, що за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
ОСОБА_1 звернулася до суду  з позовом у 2021 році та заявляла одну позовну вимогу немайнового характеру та одну позовну вимогу майнового характеру, а саме: скасування запису про державну реєстрацію права оренди на підставі договору оренди землі від 26 червня 2015 року та витребування земельної ділянки, площею 1,9429 га, кадастровий номер 0522686800:02:000:0102, із чужого незаконного володіння.
Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 2 270,00 грн; відповідно ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб тобто 908,00 грн. А максимальний розмір судового збору для фізичних осіб за подання позовної заяви майнового характеру - 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто  11 350,00 грн).
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».
Зі змісту положень пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України вбачається, що у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.
Оскільки із поданої касаційної скарги та копій судових рішень не вбачається ціни позову станом на день його подання щодо вимог майнового характеру (відсутнє визначення вартості земельної ділянки), тому неможливо визначити розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви за вимогу майнового характеру, у зв`язку з чим заявник при сплаті судового збору має підтвердити відповідність такої сплати належними доказами (позовна заява з визначеною ціною позову, майнова оцінка нерухомого майна або інші належні докази).
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду 
у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК 
у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, код банку отримувача (МФО): 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату в повному обсязі.
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гримайло Катерини Леонідівни на постанову Вінницького апеляційного суду 
від 12 липня 2022 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                  Г. В. Коломієць