Ухвала
21 лютого 2022 року
м. Київ
справа № 242/3235/21
провадження № 61-1720ск22
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року у справі за позовомОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про відшкодування шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2021 року ОСОБА_1  звернулася до Головного управління Національної поліції в Донецькій області з позовом, в якому просила:
- визнати за нею право на відшкодування шкоди, заподіяної нещасними випадками на виробництві 22 лютого 2017 року та 20 червня 2018 року; 
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на її користь майнову шкоду, пов`язану з лікуванням, у розмірі 38 260,47 грн;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на її користь інфляційні втрати з урахуванням індексу інфляції на день ухвалення судом рішення у розмірі 8 128,56 грн;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на її користь заборгованість з виплат втраченого заробітку, що підлягає відшкодуванню у розмірі 30% від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати у розмірі 129 796,16 грн з одночасним нарахуванням компенсації у зв`язку з порушенням термінів її виплати (інфляційні втрати); 
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на її користь щомісячно втрачений заробіток, який підлягає відшкодуванню, внаслідок втрати працездатності у розмірі 30% від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, у розмірі 9 000 грн, а з 1 грудня 2021 року - 9 750 грн;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на її користь моральну шкоду у розмірі 187 559,38 грн.
 
Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 1 вересня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної нещасними випадками на виробництві 22 лютого 2017 року та 20 червня 2018 року.
Стягнено з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну нещасними випадками на виробництві 22 лютого 2017 року та 20 червня 2018 року, у розмірі 53 070 грн.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
У іншій частині позову відмовлено.
Постановою Донецького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Донецькій області задоволено частково.
Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 1 вересня 2021 року в частині стягнення майнової та моральної шкоди скасовано і ухвалено нове судове рішення у цій частині.
Позов в частині відшкодування майнової шкоди, пов`язаної з лікуванням, задоволено.
Стягнено з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 38 260,47 грн у відшкодування майнової шкоди. 
У задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди відмовлено.
У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про малозначність даної справи.
27 січня 2022 року до Верховного Суду подана касаційна скарга ОСОБА_1 ,в якій заявник просить скасувати постанову Донецького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову і ухвалити нове судове рішення у цій частині, яким позов задовольнити.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку. 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня 2022 року становить 2 481 грн.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що ціна позову  ОСОБА_1 складає 372 744,57 грн і не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270*250=567 500 грн).
Право на касаційне оскарження постанови Донецького апеляційного суду 
від 21 грудня 2021 року ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що справа має для неї виняткове значення, касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених 
пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Касаційний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, дійшов висновку, що обґрунтування, які вона містить, не підтверджують наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню. При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження. 
Посилання заявника не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Прикладів неоднакового застосування судами одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах заявником не наведено і доказів на їх підтвердження не надано. 
З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що розгляд касаційної скарги ОСОБА_1  забезпечить єдність судової практики і є пріоритетним у порівнянні з малозначним характером справи.
Зазначені заявником у касаційній скарзі обставини, передбачені підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтовані тим, що вирішення справи Верховним Судом має виняткове значення.
Вказані доводи касаційної скарги не містять достатніх обґрунтувань для розгляду справи з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в касаційному порядку. Незгода заявника з діями відповідача або з оскаржуваним судовим рішенням у цілому не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 5 квітня 2018 року).
Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, ухвалене у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,і наявність випадків, передбачених 
пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовано, а судом не встановлено, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі. 
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                                        С. О. Карпенко 
В. М. Ігнатенко 
В. А. Стрільчук