ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 м.Рівне, вул.Яворницького, 59
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

08 серпня 2022 року                                                                              Справа № 924/1161/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Бучинська Г.Б. ,  суддя Василишин А.Р. 

представники учасників справи не викликались,
розглянувши апеляційну скаргу Відповідача - Фізичної особи-підприємця Дзюби Володимира Івановича на рішення Господарського суду Хмельницької області від 29.03.2022, повний текст якого складено 06.04.2022, у справі №924/1161/21 (суддя Яроцький А.М.)
за позовом              Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницького м.Хмельницький 
до                           Фізичної особи-підприємця Дзюби Володимира Івановича м.Хмельницький
про стягнення    118 324,04 грн. неустойки, інфляційних втрат та річних,-

У листопаді 2021 року до Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницького про стягнення з Фізичної особи-підприємця Дзюби Володимира Івановича (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог вх.№05-08/212/22 від 01.02.2022)   118324,03 грн. з яких: 114657,94 грн. заборго-ваність зі сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати, 2470,31 грн. інфляційні втрати та 1195,78 грн. -3% річних, нарахованих через неналежне виконання укладеного договору оренди №28/2002/ ГоловКЕУ від 07.02.2002, в частині повернення орендованого приміщення після розірвання вказаного договору.(арк.справи 1-3, 108-113).
За наслідками розгляду справи №924/1161/21 рішенням від 29.03.2022р. Господарський суд Хмельницької області позов задоволив частково, присудивши до стягнення з фізичної особи-підприємця Дзюби Володимира Івановича (надалі в тексті – Підприємець Дзюба В.І.) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницького (надалі в тексті – КЕВ) 114657,94 грн. неустойки у розмірі подвійної орендної плати та 2199,63 грн. витрат зі сплати судового збору. Суд відмовив у стягненні 2470,31 грн. інфляційних втрат та 1195,78 грн. -3% річних за без-підставністю.
При прийнятті вказаного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що договір оренди нерухомого військового майна №28/2002/ГоловКЕУ від 07.02.2002 припинив свою дію достро-ково за рішенням суду від 16.02.2021 у справі №924/704/20. Крім цього, в матеріалах справи були відсутні докази звільнення Відповідачем наданого у користування майна. Також керуючись ст.785 ЦК України та п.10.11 договору №28/2002/ГоловКЕУ від 07.02.2002, якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець вимагає від орендаря сплати неустойки в розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення, – суд повважав правомірним нарахування Позивачем 114657,94 грн неустойки у розмірі подвійної орендної плати. (арк.справи 143-147).
Відмовляючи у стягненні з Відповідача 2470,31 грн. інфляційних втрат та 1195,78 грн. -3% річних, нарахованих Позивачем на суму неустойки – суд першої інстанції зазначив, що яким би способом в Договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку з повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення Договору, що і відбулося у спірних право-відносинах, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою   статті 785 ЦК України   (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений частиною другою   статті 785 ЦК України), а тому не підлягають задоволенню вимоги про стягнення нарахованих Позивачем інфляційних втрат та 3% річних на суму несплаченої неустойки у розмірі подвійної орендної плати.
Не   погоджуючись з прийнятим рішенням,   Відповідач подав апеляційну скаргу,   у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити (арк. справи 157-159).
Обґрунтовуючи скаргу Відповідач зазначає, що господарський суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального права.
Скаржник в своїй апеляційній скарзі, звертає увагу суду на висновок Верховного Суду у постанові по справі №910/11131/19 від 19.04.2021 року, де зазначено, що користування майном після припинення Договору є неправомірним користуванням майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами Договору, що припинився є незакон-ною. А тому, як стверджує апелянт, поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, а відтак до Скаржника слід було застосувати або положення ст.762 ЦК України, або положення ст.785 ЦК України. 
На думку Скаржника, ці норми не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.
Також апелянт вважає, що розрахунок заборгованості ймовірної неустойки є неправомір-ним, адже за вказаний у позовній заяві період, Відповідачем сплачувалась орендна плата, а отже, починаючи з 16.02.2021 року (дати з якої Позивач вважає договір оренди припиненим), Позивач не міг отримувати орендну плату.
Апелянт звертає увагу суду, що згідно наданого Позивачем розрахунку до розміру заборго-ваності з орендної плати було включено період січень-лютий 2021 року, коли договір оренди був ще чинним (до 24.02.2021). Тому, зараховуючи вказані платежі як орендну плату, Позивач, на думку Скаржника, визнає наявність договірних правовідносин.
Крім цього, Апелянт наголошує, що судом першої інстанції не було враховано, що Позивач має дійсне свідоцтво платника ПДВ (номер свідоцтва 079284622252), згідно з реєстром платників податку на додану вартість, а відтак відповідно до частини 2 статті 785 ЦК України не повинен включати податок на додану вартість до суми неустойки (розмір ПДВ за розрахунком скаржника складає 34858,08 грн.). Вважає, що для застосування наслідків, передбачених ч.2 ст.785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог ст.614 ЦК України.  
Скаржник також зазначає, що оскільки на даний час правовідносини сторін за Договором оренди нерухомого майна продовжилися, внаслідок їх конклюдентних дій: орендодавець продов-жує отримувати орендну плату та надавати комунальні послуги орендареві, а орендар продовжує використовувати орендоване приміщення – Позивач не має права на стягнення неустойки в порядку ст.785 ЦК України.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №924/1161/21. Встановлено Позивачеві строк для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) Скаржнику копії відзиву протягом 5 днів з дня вручення ухвали, а також визначено розгляд апеляційної скарги здійснювати без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження (арк.справи 174).
09.06.2022 від КЕВ надійшов відзив, у якому Позивач просить залишити апеляційну скаргу Підприємця Дзюби В.І. без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.(арк. справи 176-179).
Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесу-ального права, Північно-західний апеляційний господарський суд
ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з матеріалів справи, що Квартирно-експлуатаційним управлінням Міністерства оборони України-орендодавцем та Фізичною особою-підприємцем Дзюбою Володи-миром Івановичем-орендарем 07.02.2002 укладено договір оренди №28/2002/ГоловКЕУ нерухомого військового майна (надалі в тексті – Договір), згідно п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно – нежитлове приміщення на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку інв.№24/210, площею 155,8 кв.м, розташованого за адресою: м.Хмельницький, вул.Попова, 3, що знаходиться на балансі будинко-управління №2 та обліковується в Хмельницькій КЕЧ району, вартість якого за експертною оцінкою становить 72086 грн.(арк.справи 4-11).
Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна. Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди. (п.п. 2.1, 2.2 Договору).
У разі припинення цього договору, згідно п.2.5 Договору, майно повертається орендарем орендодавцю (балансоутримувачу) в належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу. Орендодавець (балансоутримувач) повинен скласти акт приймання-передачі та прийняти майно протягом одного місяця.
Орендар повертає майно орендодавцю (балансоутримувачу) аналогічно порядку, встановле-ному при передачі майна орендарю цим договором. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.(п.2.6 Договору).
Орендна плата, згідно п.3.1 Договору, визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом міністрів України, Протоколу і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (листопад 2001 року) – 722,30 грн. Орендна плата за перший місяць оренди січень 2002 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць індекси інфляції за листопад-грудень 2001 року. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.(п. 3.2 Договору). 
Орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. Орендна плата у розмірі 100% перераховується орендарем до спеціального фонду державного бюджету (держбюджету) на спеціальний реєстраційний рахунок (орендодавця, балансоутримувача) в територіальному органі Державного казначейства щомісячно не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним (п.п. 3.3, 5.2 Договору).
Розмір орендної плати, згідно п.3.4 Договору, переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.
Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до держбюджету відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати (п.3.5 Договору).
Як передбачено п.3.6 Договору, наднормативна сума орендної плати, що надійшла до держбюджету або орендодавцю (балансоутримувачу), підлягає в установленому порядку повер-ненню орендарю або заліку в рахунок наступних платежів.
У разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу. Відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря згідно з актом, складеним відповідною комісією МО України, за цінами, діючими на момент відшкодування (п.5.8 Договору).
Орендар зобов`язаний щомісячно компенсувати орендодавцю кошти у розмірі частини податку за землю пропорційно площі землі, яку займе здане в оренду нерухоме майно.(п.5.11 Договору).
Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки, має переважне право, за інших рівних умов, на продовження договору оренди на новий термін (п.6.2 Договору).
Згідно п.10.1 Договору, договір діє до 07.02.2007 строком на 5 років.
Договір підписано представником КЕВ та Підприємцем, скріплено відтисками їх печаток.
Матеріалами справи стверджується, що в подальшому сторони неодноразово вносили зміни до Договору сторони, зокрема в частині розміру орендної плати та строку дії договору згідно з відповідними додатковими угодами (договорами).
З матеріалів справи вбачається, що 27.04.2012 КЕВ м.Хмельницький-орендодавець та Підприємець Дзюба В.І.-орендар уклали додатковий договір №42/28Д/2012-КЕВ (надалі в тексті – Додатковий договір) до договору оренди від 07.02.2002 (арк.справи 38-41).
Відповідно до пунктів 3.6, 3.7 цього Додаткового договору:
- орендна плата у розмірі 100% перераховується орендарем до спеціального фонду державного бюджету на спеціальний рахунок орендодавця в територіальному органі державного казначейства не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним; 
- орендна плата, перерахована несвоєчасно або в неповному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету у визначеному пунктом 3.6 Договору співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.
Орендар зобов`язується своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату (п.5.3 Додаткового договору).
Пунктом 8.6 Додаткового договору сторони обумовили право орендодавця відмовитись від договору оренди і вимагати повернення майна, якщо орендар не вносить плату за користування майном протягом трьох місяців поспіль.
Пунктом 10.6.1 Додаткового договору сторони погодили, що Договір може бути розірвано достроково на вимогу орендодавця, якщо орендар не вніс плати протягом трьох місяців із дня закінчення строку платежу.
Чинність цього договору припиняється, зокрема, достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду (п.10.7 Додаткового договору).
Пунктом 10.9 Додаткового договору сторони погодили, що у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендо-давцю. У разі якщо орендар затримав повернення майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження.
Якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець вимагає від орендаря сплати неустойки в розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення (пункт 10.11 Додаткового договору).
Під час розгляду справи №924/704/20 (рішення від 26.10.2020 міститься в матеріалах даної справи) господарський суд Хмельницької області встановив, що 03.05.2018 сторони уклали Додат-кову угоду №4/28Д/2018/КЕВ Хм до договору оренди від 07.02.2002 (надалі в тексті – Додаткова угода), за умовами якої, зокрема, пункти 1.1, 3.1, 3.3, 10.1, 11.4 договору було викладено у новій редакції (арк.справи 15).
Так, згідно з пунктами 3.1, 3.3 додаткової угоди орендна плата встановлена без ПДВ за базовий місяць грудень 2017 року на рівні 5401,19 грн. з урахуванням конкурсної надбавки та моніторингу орендної плати на аналогічних об`єктах оренди, але не нижче орендної плати, визначеної на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами), яка становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку грудень 2017 року 4406,78 грн. Розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до останнього числа першого місяця оренди, згідно із законодавством. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць згідно із законодавством.
Термін дій Додаткової угоди згідно п.10.1 – з моменту підписання до 25.03.2021 включно.
Відповідно до розрахунку орендної плати державного (військового) нерухомого майна, що перебуває на балансі КЕВ м.Хмельницький, розрахункова орендна плата становить 4406,78 грн., а за домовленістю – 5401,19 грн.
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 26.10.2020 у справі №924/704/20, яке в подальшому залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарсь-кого суду від 16.02.2021 та постановою Верховного Суду від 27.05.2021, позов КЕВ до Підприємця Дзюби В.І., за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фізичної особи-підприємця Назаревич С.М. про стягнення 44718,08 грн. заборгованості з орендної плати, 648,15 грн. пені, 4971,58 грн. компенсації з земельного податку та про розірвання договору оренди нерухомого військового майна №28/2002/ГоловКЕУ від 07.02.2002 – задоволено частково. Розірвано укладений КЕВ та Підприємцем Дзюбою В.І. договір оренди нерухомого військового майна №28/ 2002/ГоловКЕУ від 07.02.2002.(арк.справи 12-36).
У справі №924/704/20 судами були встановлені обставини, які виникли на підставі договору оренди нерухомого військового майна №28/2002/ГоловКЕУ від 07.02.2002 та право-відносин, які стосуються сторін у даній справі №924/1161/21.
19 лютого 2021 року КЕВ звернувся з листом-вимогою №944, в якому просив Підприємця Дзюбу В.І. звільнити орендоване приміщення протягом 3-х робочих днів, при цьому КЕВ повідо-мив, що у разі невиконання буде відключено всі комунальні послуги, буде здійснено нарахування штрафних санкцій та пені за неповернення майна в розмірі подвійної сплати за користування майном за весь час прострочення, а також буде змушений звернутися до суду для вирішення питання, яка Відповідачем залишена без відповіді та без задоволення (арк.справи 37).
Крім цього, КЕВ надсилалися Підприємцю Дзюбі В.І. претензії №1342 від 24.03.2021, №1825 від 28.04.2021, №2232 від 28.05.2021, №3027 від 28.07.2021, №3341 від 25.08.2021, №3645 від 16.09.2021, №577/4313 від 22.10.2021, №4781 від 15.11.2021 з пропозиціями сплатити заборго-ваність з неустойки у подвійному розмірі орендної плати, відповідно до п.10.11 Додаткового договору.(арк.справи 42-49). Доказів реагування Відповідача на вказані претензії матеріали справи не містять.
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 15.06.2021 у справі №924/336/21, яке в подальшому залишено без змін Постановою Північно-західного апеляційного господарсь-кого суду від 03.11.2021 – задоволено позов КЕВ до Підприємця Дзюби В.І. та фізичної особи-підприємця Назаревич Світлани Михайлівни про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном: нежитловим приміщенням в будівлі інв.№210 військового містечка №24, м.Хмель-ницький, вул.Попова,3 – зобов`язано Підприємця Дзюбу В.І. та ФОП Назаревич С.М. усунути перешкоди в користуванні спірним нерухомим майном та звільнити вказану будівлю.(арк.справи 145).
Оскільки Відповідач не звільнив орендоване приміщення та не передав його Позивачеві, останній звернувся до суду із позовом про стягнення з ФОП Дзюби В.І. 114 657,94 грн. неустойки у подвійному розмірі орендної плати на підставі п.10.11 Додаткового договору №42/28Д/2012-КЕВ від 27.04.2012, а також 2470,31 грн. інфляційних втрат та 1195,78 грн. -3% річних згідно ст.625 ЦК України.
Як зазначалось вище, рішенням від 29.03.2022 Господарський суд Хмельницької області позов задоволив частково, стягнув з Підприємця Дзюби В.І. на користь КЕВ 114657,94 грн. неустойки у розмірі подвійної орендної плати, та 2199,63 грн. витрат зі сплати судового збору. У стягненні 2470,31 грн. інфляційних втрат та 1195,78 грн. -3% річних відмовив за безпідставністю. (арк.справи 143-147).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Відповідача безпідставна і не підлягає задоволенню, з огляду на наступне:
Предметом спору є грошові зобов`язання згідно договору оренди нерухомого військового майна.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України (надалі в тексті – ЦК України), однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як визначає частина перша ст. 627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-пра-вові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно з ч.1 ст.283 Господарського кодексу України (надалі в тексті – ГК України), яка кореспондує з частиною 1 статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди, правовідносини за яким регулюються   Главою 58 Цивільного кодексу України, параграфом 5    Глави 30 Господарського кодексу України   та   Законом України «Про оренду державного та комунального майна».
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 07.02.2002 між КЕВ та Підприємцем Дзюбою В.І. укладено договір оренди №28/2002/ГоловКЕУ нерухомого військового майна, розташованого в Хмельницькому гарнізоні за адресою: м.Хмельницький, вул. Попова, 3.
Відповідно до ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (статті   610,   612 ЦК України).
Згідно п.1.1 Договору Позивач передав, а Відповідач прийняв у строкове платне користу-вання нежитлове приміщення площею 155,8 кв.м. на 1 поверсі 5-ти поверхового житлового будинку інв.№24/210, що знаходиться на балансі будинкоуправління №2 та обліковується в Хмельницькій КЕЧ району, розміщене за адресою: м.Хмельницький, вул.Попова, 3.
У подальшому сторони неодноразово вносили зміни до Договору в частині розміру орендної плати та строку дії Договору шляхом укладення додаткових угод/договору.
Так, пунктом 10.7 Додаткового договору №42/28Д/2012-КЕВ від 27.04.2012 сторони погодили, що чинність даного договору припиняється, зокрема, достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду.
Матеріалами справи стверджено, що договір оренди нерухомого військового майна №28/2002/ГоловКЕУ від 07.02.2002 розірвано відповідно до рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.10.2020 у справі №924/704/20 (набрало законної сили 16.02.2021).
Відповідно до пункту 10.10 Додаткового договору №42/28Д/2012-КЕВ від 27.04.2012 майно вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання сторонами Акта приймання-передачі. Обов`язок щодо складання Акта приймання-передачі про повернення майна поклада-ється на орендаря. 
Матеріали справи не містять будь-яких актів прийому-передачі Відповідачем Позивачу орендованого майна, що не заперечується Апелянтом в його скарзі.
За приписами ч.1 ст.785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов’-язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з врахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Частиною 2 статті 785 ЦК України та пунктом 10.11 Додаткового договору визначено, що в разі невиконання орендарем обов`язку щодо повернення майна, орендодавець вимагає від орендаря сплати неустойки в розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення.
Враховуючи факт припинення договору внаслідок достроково розірвання за рішенням суду, відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів звільнення Відповідачем наданого у користування майна згідно умов Договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності нарахування Позивачем неустойки у розмірі подвійної орендної плати в сумі 114657,94 грн, а тому остання підлягає стягненню із Підприємця Дзюби В.І.
Окрім цього, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з Відповідача на користь Позивача 2470,31 грн. інфляцій-них втрат та 1195,78 грн. -3% річних, нарахованих на суму неустойки у вигляді подвійної орендної плати, адже після припинення Договору (що відбулося у спірних правовідносинах) ці правовідносини не можуть бути врегульовані іншим чином, ніж визначено частиною другою   статті 785 ЦК України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений частиною другою   статті 785 ЦК України).
Вказана правова позиція викладена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.
Твердження Апелянта про неправомірне застосування до нього одночасно ст.762 та ст.785 ЦК України з посиланням на висновок Верховного Суу у постанові №910/11131/19, колегія суддів вважає помилковими з огляду на наступне.
Частиною першою   статті 762 ЦК України   передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення Договору (до спливу строку дії Договору оренди), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.
Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України, статей 283,  284,  286 ГК України.   Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за Договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок – негайно повернути наймодавцеві річ.
Невиконання наймачем передбаченого частиною першою статті 785 ЦК України   обов’-язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов Договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини другої   статті 785 ЦК України   такої форми майнової відповідаль-ності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
Матеріалами справи стверджується, що Договір оренди від 07.02.2002 розірвано з 16.02. 2021, тому за Позивачем зберігалося право на нарахування орендної плати у лютому 2021, підтвердженням чого є Розрахунок заборгованості з орендної плати станом на 31.01.2022. З даного розрахунку вбачається, що наустойку у розмірі подвійної орендної плати у відповідності до ст.785 ЦК України та п.10.11 Договору Позивач нарахував починаючи з березня 2021 року. (арк.справи 109).
Щодо твердження Скаржника про неврахування судом першої інстанції наявності у Позивача дійсного свідоцтва платника ПДВ (номер свідоцтва 079284622252), згідно з реєстром платників податку на додану вартість, а відтак відповідно до частини 2 статті 785 ЦК України – відсутності обов`язку включати податок на додану вартість до суми неустойки (розмір ПДВ за розрахунком Скаржника складає 34858,08 грн.) – колегія суддів звертає увагу скаржника на таке.
Письмові пояснення від 01.02.2022 (арк.справи 122-123) подані Скаржником суду першої інстанції відповідно до Протоколу судового засідання від 01.02.2022 (арк.справи 126-зворот) об 10:32:04, суддею Яроцьким А.М. було зазначено: «судом долучено до матеріалів справи письмові пояснення, які не будуть розглядатися під час розгляду справи по суті».
Зважаючи на дану обставину, апеляційний суд в силу приписів ст.269 ГПК України, не може виходити за межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, а переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
На дату прийняття рішення, такі доводи в матеріалах справи відсутні.
Твердження Скаржника, що для застосування наслідків, передбачених ч.2 ст.785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов’-язання, відповідно до вимог ст.614 ЦК України, були спростовані судом першої інстанції, з чим погоджується суд апеляційної інстанції виходячи з такого.
Відповідач у період з дати припинення дії договору 16.02.2021 мав можливість повернути орендоване майно Позивачу, але умисно цього обов`язку не виконав. Доказів протилежного в матеріалах справи не міститься, відповідачем до суду апеляційної інстанції не подано.
Крім цього, матеріалами справи стверджено, що 19.02.2021 КЕВ листом-вимогою №944 просив Підприємця Дзюбу В.І. звільнити орендоване приміщення протягом 3-х робочих днів, при цьому КЕВ повідомив, що у разі не виконання буде відключено всі комунальні послуги, буде здійснено нарахування штрафних санкцій та пені за неповернення майна в розмірі подвійної сплати за користування майном за весь час прострочення, а також буде змушений звернутися до суду для вирішення питання, яка останнім залишена без відповіді та задоволення (арк.справи 37).
Як зазначалось вище, КЕВ надсилав Підприємцю Дзюбі В.І. претензії №1342 від 24.03.2021, №1825 від 28.04.2021, №2232 від 28.05.2021, №3027 від 28.07.2021, №3341 від 25.08.2021, №3645 від 16.09.2021, №577/4313 від 22.10.2021, №4781 від 15.11.2021 з вимогами сплати заборгованості з неустойки у подвійному розмірі орендної плати, відповідно до п.10.11 Додаткового договору.
При цьому, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані твердження Апелянта про відсутність у Позивача права на стягнення неустойки в порядку ст.785 ЦК України у зв`язку з продовженням правовідносин між Позивачем та Відповідачем у даній справі за Договором оренди нерухомого майна, внаслідок конклюдентних дій Сторін договору, оскільки відповідно до ст.785 ЦК України та розрахунку заборгованості з орендної плати станом на 31.01.2022 (арк. справи 109), Позивач здійснив нарахування неустойки в розмірі 114657,94грн., визначивши період розрахунку 01.01.2021 – 31.01.2022, що відповідає періоду прострочення Відповідача з повернення орендованого майна після припинення договору. Апеляційний суд також звертає увагу, що повідомлення Скаржника про продовження правовідносин між сторонами у справі на момент подання апеляційної скарги (25 квітня 2022 року) не приймається до уваги, оскільки вказана дата не входить до спірного періоду, за який Позивачем здійснено нарахування неустойки.
Таким чином, визначення періоду прострочення та нарахування неустойки в розмірі подвійної орендної плати за користування майном, здійснено Позивачем правильно.
Всі доводи апеляційної скарги розглянуто, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.
З огляду на достатність матеріалів справи колегія суддів дійшла висновку про правомір-ність розгляду судом першої інстанції спору по суті та ухвалення повного та обґрунтованого рішення за його наслідками.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія судів вважає, що матеріалами справи спростовуються посилання Скаржника на неповне з`ясування судом обставин справи, а також правомірним є висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову.
Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).
Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визна-ються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.277, 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 232, 233, 240, 248, 252, 269, 275, 276, 282, 284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Дзюби Володимира Івановича на рішення Господарського суду Хмельницької області від 29.03.2022 у справі №924/1161/21 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню до Верховного Суду за виключенням випадків, передбачених ст.287 ГПК України.
3. Справу №924/1161/21повернути до Господарського суду Хмельницької області.

Головуючий  суддя                                                                      Грязнов В.В. 

Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.  

Суддя                                                                                              Василишин А.Р.