УХВАЛА

11 серпня 2022 року 
м. Київ

справа № 320/2352/20
адміністративне провадження № К/990/18999/22 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Данилевич Н.А., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року, додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року у справі №320/2352/20 за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, наказу про звільнення та поновлення на посаді,
УСТАНОВИВ:
22 липня 2022 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України.
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати розпорядження в.о. голови Білоцерківської районної державної адміністрації від 25 листопада 2019 року № 523 «Про впорядкування структури Білоцерківської районної державної адміністрації» в частині ліквідації управління адміністративних послуг та державної реєстрації Білоцерківської райдержадміністрації та скорочення посад працівників управління, а також утворення замість управління сектору адміністративних послуг Білоцерківської райдержадміністрації та введення посад сектору;
- визнати протиправним та скасувати пункт 12 наказу керівника апарату Білоцерківської районної державної адміністрації від 23 січня 2020 року № 01-к «Про звільнення в зв`язку зі скороченням», яким було звільнено ОСОБА_1 27 січня 2020 року з посади начальника відділу державної реєстрації - державного реєстратора управління адміністративних послуг та державної реєстрації Білоцерківської районної державної адміністрації у зв`язку зі скороченням цієї посади;
- поновити її на посаді начальника відділу державної реєстрації - державного реєстратора управління адміністративних послуг та державної реєстрації Білоцерківської районної державної адміністрації та стягнути з Білоцерківської районної державної адміністрації на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу;
- стягнути з Білоцерківської районної державної адміністрації моральну шкоду.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
-Визнано протиправним та скасовано пункт 12 наказу Білоцерківської районної державної адміністрації від 23 січня 2020 року № 01-к "Про звільнення в зв`язку зі скороченням", яким було звільнено ОСОБА_1 27 січня 2020 року з посади начальника відділу державної реєстрації - державного реєстратора управління адміністративних послуг та державної реєстрації Білоцерківської районної державної адміністрації у зв`язку зі скороченням цієї посади.
-Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу державної реєстрації - державного реєстратора управління адміністративних послуг та державної реєстрації Білоцерківської районної державної адміністрації або на рівнозначній посаді з 28 січня 2020 року.
-Стягнуто з Білоцерківської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 січня 2020 року по день прийняття рішення у справі у розмірі 122 323 (сто двадцять дві тисячі триста двадцять три) грн 52 коп.
-Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу державної реєстрації - державного реєстратора управління адміністративних послуг та державної реєстрації Білоцерківської районної державної адміністрації або на рівнозначній посаді з 28 січня 2020 року та в частині стягнення з Білоцерківської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, з вирахуванням обов`язкових податків та зборів.
-У решті позовних вимог відмовлено.
До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 із заявою про ухвалення додаткового судового рішення у даній адміністративній справі.
Заява обґрунтовується тим, що судом не вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Додатковим рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 заяву задоволено.
-Ухвалено у даній адміністративній справі додаткове судове рішення.
-Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області судові витрати у розмірі 14624 (чотирнадцять тисяч шістсот двадцять чотири) грн 40 коп.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року залишено без змін. 
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Відповідно до частини першої  статті 328 КАС України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої  статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Оскаржуючи вказані судові рішення, скаржник вказав на наявність підстав, викладених у пунктах 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а також посилається на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктами 1 та 3 частини другої статті 353 КАС України.
Посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, позивач зазначає про те, що судами попередніх інстанцій не були враховані висновки Верховного Суду, викладені у справах №819/1420/15, №826/10473/16, №127/16375/19, №640/14909/16-ц.
Верховний Суд звертає увагу, що лише вибіркове цитування уривків з постанов Верховного Суду не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, передбаченим частиною четвертою статті 328 КАС України.
Скаржник обмежився зазначенням переліку справ, висновки у яких не були враховані судами попередніх інстанцій під час розгляду справи. Між тим, формальне зазначення вказаної підстави касаційного оскарження, суд відхиляє, оскільки самого лише зазначення постанов Верховного Суду недостатньо, скаржник повинен зазначити щодо застосування якої норми права в ній викладено висновок.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Отже, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
З огляду на викладене, заявник касаційної скарги не виклав підставу касаційного оскарження, передбаченого пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України
Щодо посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначив, що відсутній висновок Верховного Суду щодо тягаря доказування допущення дискримінації відносно працівника. 
Разом з тим, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише посилання на такий підпункт, необхідно зазначити щодо якого саме питання застосування норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Отже, скаржник не виклав підставу касаційного оскарження, передбаченого пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України. 
Щодо посилання на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктами 1 та 3 частиною другою статті 353 КАС України. 
Верховний Суд зазначає, що передбачена пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України підстава для касаційного оскарження судових рішень пов`язана із випадками порушеннями судами попередніх інстанції норм процесуального права, передбачених частинами другою і третьою статті 353 КАС України.
Однак, доводи про не дослідження доказів у справі стосуються порушення судом норм процесуального права, які відповідають пункту 1 частині другій статті 353 КАС України, як підстава для скасування судових рішень і направлення справи на новий розгляд є прийнятними за умови обґрунтованості заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.
Суд звертає увагу, що доводи про порушення судом норм процесуального права, передбачених пунктом 1 частиною другою статті 353 КАС України, мають бути наведені з одночасним викладенням обґрунтування неправильного застосування судом норм матеріального права відповідно до підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Такі доводи мають бути наведені у взаємозв`язку із встановленими обставинами і висновками судів щодо кожного з питань, які скаржник вважає неправильно вирішеним. 
Проте, перевіркою Верховним Судом змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Посилаючись на пункт 3 частини другої статті 353 КАС України скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій безпідставно проігноровано клопотання позивача про призначення психологічної експертизи з метою встановлення наявності та розмірів моральної шкоди.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 3 частини другої статті 353 КАС України, оскільки останнім не наведено належного обґрунтування того, що відмова у задоволенні зазначеного скаржником клопотання судами першої та апеляційної інстанцій унеможливила встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Касаційна скарга в частині наведених у ній обґрунтувань містить лише детально викладені фактичні обставини справи, незгоду з рішенням судів попередніх інстанцій та цитування постанов Верховного Суду. 
Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року, додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року у справі №320/2352/20 за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, наказу про звільнення та поновлення на посаді - повернути особі, яка її подала.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя	                                    Н.А. Данилевич