ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/602/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/2554/16-ц Категорія: на ухвалу 	Піньковський  Р. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       19 квітня 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

	Новікова О.М.,	
  	Вініченка Б.Б., Гончар Н.І., 	
за участю секретаря	Любченко Т.М.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 лютого 2022 року (повний текст складено 07 лютого 2022 року) справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ фінанс» про визнання іпотечного договору недійсним, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Уманського міськрайонного суду Черкаської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Централ фінанс» про визнання іпотечного договору недійсним. 
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 лютого 2022 року клопотання представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Централ фінанс» - адвоката Стратілатова Костянтина Геннадійовича задоволено.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Централ фінанс» про визнання іпотечного договору недійсним закрито.
Роз`яснено позивачу, що розгляд вказаної справи відноситься до юрисдикції господарського суду.
Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалами Уманського міськрайонного суду Черкаської області, а саме:
- ухвалою від 20.02.2017 у виді заборони відповідачу Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» (код ЄДРПОУ 34047020, юридична адреса: вул. Щорса, 36-Б м. Київ) вчиняти будь-які дії щодо предмету іпотеки за Іпотечним договором від 20.05.2011, тобто щодо нежитлової будівлі - магазину, загальною площею 568,00 кв.м, розташованої по АДРЕСА_1 , який належить на праві власності позивачу ОСОБА_2 , що можуть потягти за собою зміну власника вказаного майна, в тому числі: укладати договори стосовно цього майна, проводити реєстрацію, перереєстрацію права власності на вказаний предмет іпотеки, здійснювати його відчуження;
- ухвалою від 20.03.2019 у виді накладення арешту на нежитлову будівлю - магазин, загальною площею 568,00 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 ;
- ухвалою від 22.07.2019 у виді накладення арешту на нежитлове приміщення, магазин що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер майна 24033411; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1821371171108.
ОСОБА_1 оскаржив вказану ухвалу в апеляційному порядку в частині скасування заходів забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд дійшов передчасного висновку про скасування заходів забезпечення позову у зв`язку із закриттям провадження у справі, яка не підлягає до розгляду в порядку цивільного судочинства. Вказує, що скасування таких заходів допускається за умови закінчення розгляду справи. Так як позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою про передачу справи за встановленою юрисдикцією, розгляд справи не є закінченим, тому скасування заходів забезпечення позову, вжитих в межах цієї справи, є передчасним і незаконним.
Просить скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 лютого 2022 року в частині скасування заходів забезпечення позову.
На апеляційну скаргу позивача надійшов відзив, у якому відповідач не погоджується з позицією апелянта. Зокрема, зазначає, що зі змісту ч. 9 ст. 158 ЦПК України та п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України вбачається, що законом передбачена імперативна норма про обов`язкове скасування заходів забезпечення позову у разі закриття провадження у справі. Крім того, суд першої інстанції не наділений повноваженнями передавати справу за встановленою юрисдикцією за заявою позивача. Тому розгляд справи в даному випадку є завершеним остаточно. З огляду на такі доводи, відповідач вважає ухвалу законною, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.
Встановлено, що в рамках розгляду цієї справи було прийнято ухвали про забезпечення позову, а саме: 
- 20.02.2017 у виді заборони відповідачу Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» вчиняти будь-які дії щодо предмету іпотеки за Іпотечним договором від 20.05.2011, тобто щодо нежитлової будівлі - магазину, загальною площею 568,00 кв.м, розташованої по АДРЕСА_1 , який належить на праві власності позивачу ОСОБА_2 , що можуть потягти за собою зміну власника вказаного майна, в тому числі: укладати договори стосовно цього майна, проводити реєстрацію, перереєстрацію права власності на вказаний предмет іпотеки, здійснювати його відчуження; 
- 20.03.2019 у виді накладення арешту на нежитлову будівлю - магазин, загальною площею 568,00 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 ;
- 22.07.2019 у виді накладення арешту на нежитлове приміщення, магазин що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер майна 24033411; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1821371171108.
Оскаржуваною ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.02.2022 закрито провадження у справі у зв`язку з тим, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Роз`яснено позивачу, що розгляд вказаної справи відноситься до юрисдикції господарського суду. В цій частині ухвала не оскаржувалась учасниками справи.
Що стосується скасування заходів забезпечення позову, то колегія суддів виходить із такого.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).
Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.
Згідно з частинами першою, четвертою, дев`ятою статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, виноситься ухвала. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.
Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.
Отже, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову зумовлює конкретні обмеження щодо вчинення певних дій чи, навпаки, обов`язок вчинити дії учасниками справи або третіми особами, що мають строковий характер та діють до моменту скасування таких заходів судом, який їх вжив, чи судом вищої інстанції у разі скасування ухвали про вжиття спірних заходів забезпечення за їх безпідставністю.
В даному випадку, розгляд справи завершено закриттям провадження у справі судом першої інстанції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
За п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно з ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
З аналізу статей 255 та 256 ЦПК України вбачається, що виключно суди апеляційної або касаційної інстанцій уповноважені за заявою позивача направити справу за встановленою юрисдикцією. Суд першої інстанції лише роз`яснює позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.
Отже, у разі закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПК України саме судом першої інстанції, справа не передається до суду за правильною юрисдикцією, а позивач може скористатись своїм правом звернутись із позовом до суду належної юрисдикції.
Тому колегія суддів визнає безпідставними посилання апелянта на те, що розгляд його справи не закінчено у зв`язку з тим, що він подав заяву до суду першої інстанції про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Так як розгляд даної справи фактично завершено, оскільки у суду першої інстанції відсутні повноваження на передачу справи за заявою позивача до суду належної юрисдикції, тому потреба у заходах забезпечення відпала, про що правильно зазначив суд першої інстанції.
Крім того, відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.
Вказана норма носить імперативний характер і подвійного тлумачення не допускає.
При цьому, колегія суддів вважає недоречним посилання апелянта на п. 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі №368/561/19, яку він наводить у скарзі на підтвердження своєї позиції про те, що із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією позивач має право звернутись в тому числі і до суду першої інстанції.
Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
Так, у справі №368/561/19 Велика Палата Верховного Суду надавала відповідь на питання, до юрисдикції якого суду належить розгляд вимог про скасування виданого після 15 грудня 2017 року наказу про звільнення з посади помічника судді, поновлення на цій посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку зі звільненням. Так як правовий висновок формулювався виключно щодо розмежування юрисдикції трудового спору помічника судді, і ніяк не застосування норм п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, ч. 1 ст. 256 ЦПК України в поєднанні з ч.ч. 1,9 ст. 158 ЦПК України, тому правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі №368/561/19 не підлягає застосуванню в даному випадку.
Інші аргументи апеляційної скарги не є суттєвими та не дають підстав для скасування ухвали в оскаржуваній частині.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 лютого 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді