ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

17 червня 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 736/1400/19
Головуючий у першій інстанції - Чурупченко М. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/465/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Онищенко О.І., Шитченко Н.В.

учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП»,
відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2021 року (ухвалено об 15:42 год, повний текст рішення складено 02 грудня 2021 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

                                        У С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило стягнути з відповідачки заборгованість в розмірі 177 948 грн та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 669,20 грн.
Позов обґрунтовано тим, що 11.01.2016 між ТОВ «ВОРТЕКС ГРУП» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №3127102507 (далі по тексту - Договір). Згідно умов Додатку №1578958 до Договору, що є його невід`ємною частиною  з моменту укладення  - 19.02.2017, ТОВ «ВОРТЕКС ГРУП» надало відповідачці кредит у розмірі 9 000 грн строком на 30 днів зі сплатою відсотків у сумі 2849 грн шляхом перерахунку грошових коштів на рахунок відповідачки 20.02.2017. Проте ОСОБА_1 у визначений строк кредит не повернула.

Відповідачка скористалась послугою щодо продовження строку користування  кредитом на умовах, визначених Договором, з урахуванням всіх платежів, останній день оплати кредиту - 03.05.2017.
31.05.2017 на підставі договору факторингу №170531-1 ТОВ «ВОРТЕКС ГРУП» відступило право грошової вимоги до відповідачки за Договором та право вимоги стягнення судових витрат на користь ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП». Права вимоги до ОСОБА_1 за договором передані на користь ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП».
Оскільки відповідачкою зобов`язання за Договором не виконані, станом на 10.07.2020 у неї виникла заборгованість перед позивачем у сумі 177948 грн, що складається з: суми кредиту 9000,00 грн; суми процентів - 165429,00 грн; пені - 1350,00 грн; інфляційних втрат - 2169,00 грн.

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2021 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції внаслідок неналежного вивчення матеріалів справи неправильно застосовано норми ст. 1077 ЦК України та не застосовано норми ч.2 ст. 625 ЦК України. 
Заявник зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у справі доказів відступлення права вимоги ТОВ «ВОРТЕКС ГРУП» на користь позивача. Момент передачі права вимоги ТОВ «ВОРТЕКС ГРУП» до відповідачки на користь позивача згідно Договору не пов`язаний з фактом фінансування позивачем ТОВ «ВОРТЕКС ГРУП» за договором факторингу. Докази фінансування не є частиною предмету доказування наявності права вимоги у позивача при розгляді вказаної позовної заяви.
Указує, що сторони договору факторингу погодили його ціну, фінансування за вказаним договором було здійснено у спосіб, обраний сторонами і сторони претензій до виконання договору факторингу не мають.

У відзиві на апеляційну скаргу, поданому представником відповідача - адвокатом Помазом А.П., ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на  законність та справедливість оскаржуваного рішення, прийняття його з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Зазначає, що суд першої інстанції вірно зазначив у рішенні суду про те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором факторингу на час або після його укладення, тобто розрахункових документів, які б підтверджували належність виконання позивачем своїх зобов`язань за договором факторингу.
Наголошує на тому, що позивачем не надано доказів передачі прав за договором факторингу від 31.05.2017 за додатком №1578958 за кредитним договором №3127102507 від 11.01.2016.
Крім того вказує, що наведені позивачем твердження про підписання договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який направляється позичальнику у вигляді коду СМС-повідомлення на номер позичальника, зазначений у заявці, а також використання аналога власноручного підпису у вигляді електронного підпису не підтверджено належними та допустимими доказами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт переходу права вимоги за кредитним договором №3127102507 від 11.01.2016 та додатком №1578958 від 19.02.2017 до нього до позивача - ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП". 
Однак колегія суддів не погоджується з таким висновок суду першої інстанції, оскільки він не відповідає встановленим у справі обставинам та вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом у справі встановлено, що 11.01.2016 між ТОВ «Вортекс Груп» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3127102507 (т.1 а.с. 11-15). Договір підписаний сторонами, судом оглянуто його оригінал.
Так, п. 1.1. кредитного договору передбачено, що кредитор надає позичальнику на умовах, передбачених даним договором та/або додатками до нього кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредитору кредит та сплатити нараховані проценти у відповідності з Графіком розрахунків.
Згідно з п.1.9. договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє до дати, погодженої сторонами в додатку до даного договору (включно), але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за договором. Сторони підписують договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який направляється позичальнику у вигляді sms-повідомлення на телефонний номер позичальника, який указаний в заявці.
Позичальник направляє кредитору заявку, в якій вказує суму кредиту та строк його повернення. Для створення заявки позичальник через домашню сторінку реєструється в Особистому кабінеті (п.п.2.1 Договору).
Відповідно до п.п. 2.2. договору, позичальник встановлює персональні логін та пароль для входу в Особистий кабінет. Кожен раз після введення пароля при вході в Особистий кабінет, на телефонний номер позичальника, який указаний в заявці направляється sms-повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який позичальник зобов`язаний вести на Домашній сторінці для ідентифікації своєї особистості (далі - електронний підпис одноразовим ідентифікатором). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором є підтвердженням особи позичальника при створені заявок чи інших документів.
Сторони домовилися, що всі документи відносно  надання кредиту, у тому числі заявка, підписуються сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (п.п. 2.2.1 Договору).
19.02.2017 між ТОВ «Вортекс Груп» та ОСОБА_1 укладено Додаток №1578958 до кредитного договору №3127102507 від 11.01.2016, шляхом підписання його електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором (т. 1 а.с. 16).
Згідно з п. 1, 2, 3, 4 Додатку №1578958 до кредитного договору №3127102507 від 11.01.2016, ТОВ «Вортекс Груп» в порядку та на умовах, погоджених сторонами в договорі, надало відповідачці кредит у розмірі 9000 грн на рахунок позичальника НОМЕР_1 на визначених Графіком розрахунків (п.4 Додатку) умовах. Строк, на який кредитор передає позичальникові кредит становить 30 календарних днів з дати надання кредиту (включно). Ціна кредиту складає 2849 грн, процентна ставка - 1,06, сума оплачуваних процентів 2849 грн, до сплати - 11849 грн.
Пунктом 6 Додатку передбачено, що позичальник може продовжити строк, на який видається кредит, оплативши не пізніше останнього дня строку повернення кредиту, комісію за продовження строку повернення кредиту в розмірах визначених цим Додатком. Після оплати позичальником комісії за продовження строку повернення кредиту,  в особистому кабінеті позичальника вказується новий строк повернення кредиту. 
Як вбачається з платіжного доручення №25811 від 20.02.2017 ТОВ «Вортекс Груп» перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 9000 грн, призначення платежу: виплата коштів за договором кредиту №3127102507 (т. 1 а.с. 17). На підтвердження зарахування коштів в сумі 8955 грн (5 грн комісія за нецільове зарахування коштів) на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_2 картка для виплат НОМЕР_1 за договором кредиту №3127102507 в матеріалах справи міститься лист АТ КБ «ПриватБанк» від 31.01.2021 за №20.1.0.0.0/7 - 20210123/992 (а.с. 214). 
Згідно наявного Витягу з реєстру відправлення sms-повідомлень за номером 380671601607 (належний ОСОБА_1 ), 20.02.2017 на вказаний номер  надіслано смс з текстом: «Шановний клієнт! Запитувана сума кредиту переведена на Вашу картку. Дійзнайтеся, як продовжити кредит безкоштовно, в розділі «Бонусна программа». Ваш Credit365». Статус - доставлено (т.1 а.с 117).
31.05.2017 між ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП" (Фактор) та ТОВ «ВОРТЕКС ГРУП»  (Клієнт) укладено договір факторингу №170531-1 (т. 1 а.с. 229-232). Оригінал договору факторингу оглянуто судом.
Згідно з п.1.1. вказаного договору Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт зобов`язуються відступити Факторові своє право грошової вимоги за договорами а Клієнт зобов`язується передати (відступити) Факторові грошове право вимоги до Боржників в повному обсязі, що включає всі грошові права вимоги, що існують на момент відступлення, а також всі грошові вимоги, що можуть виникнути у майбутньому. Перелік сум Коштів, правочинів та розміру права вимоги, у розрізі кожного правочину визначено згідно додатків до Договору, що є невід`ємними частинами Договору з моменту їх підписання Сторонами.
Відповідно до п. 1.5. вказаного договору для підтвердження наявності та дійсності права грошової вимоги, що відступається Клієнт передає фактору документацію в наступному порядку: 
1.5.1. документація, що стосується виконання умов цього Договору передається протягом 10 днів з моменту його підписання;
1.5.2. передача документації оформляється актом приймання - передачі, який підписується сторонами та скріплюється печаткою.
Пунктом 1.6 Договору передбачено, що право грошової вимоги переходить до Фактора з моменту підписання цього Договору (додатку до Договору), після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно його заборгованості. Разом з правом грошової вимоги до Фактора переходять всі інші, пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, а також всі права вимоги, що можуть виникнути у майбутньому.
Із витягу з додатку 1 до договору факторингу №170531-1 від 31.05.2017  «Реєстр договорів №1 право вимоги за якими відступаються Клієнтом Фактору» вбачається, згідно порядкового номеру 3785 значиться ОСОБА_1 , номер договору 3127102507, дата договору 11.01.2016 року (т. 1 а.с. 233).
Згідно з розрахунком ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» станом на 10.07.2020, строк прострочення позичальником терміну повернення кредиту та оплати процентів за користування кредитом становить 1206 днів, сума заборгованості ОСОБА_1 становить 177948 грн, що складається з: суми кредиту 9000,00 грн; суми процентів - 165429,00 грн; пені - 1350,00 грн; інфляційних втрат - 2169,00 грн (т.1 а.с. 160-161).

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис».
Відповідно до ст. 3, 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.
Згідно з ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Також частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Як зазначалось вище, 11.01.2016 між ТОВ «ВОРТЕКС ГРУП» і ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 3127102507, який підписаний сторонами в паперовому вигляді.
19.02.2017 сторонами договору підписано електронними підписами одноразовими ідентифікаторами детальний розпис суми кредиту, наведений у Додатку № 1578958 до кредитного договору, який відповідно до умов цього договору є його невід`ємною частиною.
ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті позивача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого позивач надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який ОСОБА_1 використала для підтвердження підписання кредитного договору.
Доказом надсилання позивачем відповідачу згенерованого ідентифікатору, використаного відповідачем при підписанні Договору, є Реєстр відправлених CMC повідомлень (т. 1 а.с. 22).
Кошти за вищевказаним договором кредиту були перераховані позикодавцем на картковий рахунок позичальника через платіжний сервіс АТ КБ «ПриватБанк» згідно підтвердження останнього, в якому зазначені дані транзакції, зокрема вказаний номер картки та її належність ОСОБА_1 . 
При розгляді справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 не заперечувала сам факт отримання коштів за платіжним дорученням, тобто за кредитним договором, нею заперечувався факт укладення кредитного договору та наголошувалось на відсутності доказів перерахування коштів за кредитним договором.
Отже, за встановлених обставин, підтверджених належними, допустимими та достовірними доказами, наявними у матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що між ТОВ «ВОРТЕКС ГРУП» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір та додаток до нього відповідно до вимог чинного законодавства, за яким остання отримала кошти в сумі 9000 грн шляхом перерахування на її картковий рахунок у АТ КБ «ПриватБанк», на строк до 22.03.2017. У справі є доведеним отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 9000 грн.  
Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно із статтями 513, 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. 
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. 
Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 статті 1078 ЦК України).
Згідно зі статтею 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт.
Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності.
Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Частиною 1 статті 1083 ЦК України встановлено, що наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем надано кредитний договір та додаток до нього, оформлений та підписаний його сторонами в установленому законом порядку, договір факторингу № 170531-1 від 31.05.2017, укладений між ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП" та ТОВ «ВОРТЕКС ГРУП», які є дійсними, у судовому порядку не оспореними.
Звертаючись до суду із даним позовом позивач крім тіла кредиту просив стягнути проценти - 165429,00 грн; пеню - 1350,00 грн; інфляційні втрати - 2169,00 грн, при цьому посилаючись лише на власний розрахунок.
Доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Окрім розрахунку заборгованості жодних належних та допустимих доказів на підтвердження дійсного розміру кредитної заборгованості ОСОБА_1 , зокрема первинних документів, а також розрахунку заборгованості, проведеного первісним кредитором ТОВ «ВОРТЕКС ГРУП», станом на момент передачі належних останньому прав вимоги фактору, позивачем не надано. Наведені  позивачем розрахунки не можуть слугувати безспірним доказом розміру грошових вимог позивача до відповідачки.
У зв`язку з тим, що відповідачка допустила порушення зобов`язань, доказів належного виконання кредитного договору не надала, факту отримання коштів в розмірі 9000 грн не заперечувала, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в сумі 9000 грн.
Презумпція правомірності правочину встановлена ст. 204 ЦК України, відповідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Позивачем до суду надано укладений між ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» та ТОВ «ВОРТЕКС ГРУП» та підписаний ними договір факторингу № 170531-1 від 31.05.2017 та витяг з Додатку № 1 до договору факторингу, відповідно до яких до ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» перейшло право вимоги за спірним кредитним договором № 3127102507 від 11.01.2016.
Вказаний договір є чинним, не оспорювався та недійсним не визнавався, у зв`язку з чим звернення ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» до суду з позовом до ОСОБА_1 є законним.
Відповідно до п. 1. 6 договору факторингу право грошової вимоги переходить до фактора з моменту підписання цього договору (додатку до договору), після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно його заборгованості. Разом з правом грошової вимоги до фактора переходять всі інші, пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, а також всі права вимоги, що можуть виникнути у майбутньому.
Пунктом 1.7 договору факторингу визначено, що одночасно з відступленням основного права вимоги за кожним з договорів також на користь фактора відступаються похідні права грошової вимоги із грошового зобов`язання, в тому числі право вимоги за рішенням суду з боржника на користь клієнта та відшкодування витрат (судових витрат), понесених клієнтом при стягненні заборгованості за кожним правом вимоги, що відступається.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував вказані положення договору факторингу та дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт переходу права вимоги за кредитним договором №3127102507 від 11.01.2016 та додатком №1578958 від 19.02.2017 до нього, так як в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором факторингу.
Колегія суддів звертає увагу, що за умовами договору факторингу право грошової вимоги переходить до фактора саме з моменту підписання договору факторингу (додатку до договору), після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно його заборгованості.
На зазначені вище обставини справи суд першої інстанції не звернув уваги, що потягло ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим відповідно до приписів ст. 376 ЦПК України рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Доводи відзиву ОСОБА_1 про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази підписання нею кредитного договору, не заслуговують на увагу та спростовуються наявністю в матеріалах справи підписаного оригіналу кредитного договору в паперовому вигляді. 

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням розміру задоволених позовних вимог ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» на суму 9 000 грн (9 000 грн від 177 948 грн становить 5%), наявністю у матеріалах справи належних доказів понесення позивачем витрат по сплаті судового збору за розгляд справи судом першої інстанції (т.1 а.с. 162) та за розгляд справи апеляційним судом (а.с. 127), з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 133,46 грн (2 669,20 грн х 5% :100%) за розгляд справи судом першої інстанції та 200,19 грн (4 003,81 грн х 5% :100%) за апеляційний розгляд справи, а разом 333,65 грн.
Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                                        П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» - задовольнити частково. 
Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2021 року - скасувати.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» (місцезнаходження: вул. Михайлівська, буд. 15/1Б, м. Київ; код ЄДРПОУ 41184403) 9 000 (дев`ять тисяч) грн заборгованості та 333 (триста тридцять три) грн 65 коп. у відшкодування судових витрат, а всього 9 333 (дев`ять тисяч триста тридцять три) грн 65 коп.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча                                                                         О.Є.Мамонова

Судді                                                                                   О.І.Онищенко

                                                                                           Н.В.Шитченко