П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 липня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/23889/21	

 	Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.                                 Дата і місце ухвалення: 14.02.2022р., м. Одеса    	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –   Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0436431-2404-1502 від 26.05.2021р., яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» за 2020 рік в сумі 50  409,56 грн.
Позов обґрунтовувала тим, що нарахування податковим органом позивачу до сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2020 рік є незаконним, оскільки належні ОСОБА_1 на праві власності нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2328,7 кв.м., не є об`єктом оподаткування згідно п.п. «ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, так як використовуються позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а саме: для ведення особистого селянського господарства (вирощування овець).
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №0436431-2404-1502 від 26.05.2021р.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1  сплачений судовий збір в сумі 908,00 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 14.02.2022р. та прийняти нове рішення – про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В своїй скарзі апелянт зазначає, що на ОСОБА_1 не розповсюджуються вимоги п.п. «є» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, оскільки промислові будівлі, які перебувають у власності позивача, не належать промисловому підприємству, а тому такі будівлі є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. А відтак, податок повинен нараховуватися та сплачуватися на загальних підставах відповідно до норм чинного законодавства. При цьому, апелянт посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15.05.2018р. по справі №806/2461/17.
ОСОБА_1 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просить скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін. Позивач вважає необґрунтованими посилання апелянта на положення п.п. «є» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, оскільки належні їй на праві власності нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2328,7 кв.м., не є об`єктом оподаткування згідно п.п. «ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Предметом спору є законність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №0436431-2404-1502 від 26.05.2021р., яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2020 рік в сумі 50  409,56 грн.
При прийнятті вказаного податкового повідомлення-рішення відповідач виходив з того, що згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 є власником об`єктів нерухомого майна – нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2328,7 кв.м., у складі літ. «А» - будинок тваринників загальною площею 148 кв.м., літ. «Б» - вівчарня загальною площею 95,2 кв.м., літ. «В» - склад загальною площею 259,6 кв.м., літ. «Д» - сторожка загальною площею 95,2 кв.м., літ. «Е» - вхід в підвал загальною площею 17 кв.м., літ. «Ж», «З», «И», «Л», «М», «К» - навіси та 1-8 надвірні споруди.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0436431-2404-1502 від 26.05.2021р., виходив з того, що оскільки нежитлові будівлі за вказаною адресою використовуються позивачем для ведення сільськогосподарської діяльності (вирощування овець) та є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника, відтак не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу положень пункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
01 січня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, яким запроваджено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено ст.266 Податкового кодексу України.
Відповідно до пп.265.1.1 п.265.1 ст.265 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, входить до складу податку на майно.
У розумінні ст.266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України).
Згідно пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Приписами пп.266.6.1 п.266.6 ст.266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Відповідно до пп. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Слід зауважити, що встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
З аналізу наведеної правової норми вбачається висновок, що її застосування передбачає наявність двох умов: власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Так, в розумінні пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, застосовується виключно для цілей глави 1 «Спеціальні податкові режими» розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності».
З вказаного слідує, що до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дане визначення не застосовується, оскільки відноситься до розділу ХІІ «Податок на майно».
Відповідно до пп.5.2, 5.3 ст.5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього  Кодексу; інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою   класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Поняття «сільськогосподарський товаровиробник», що міститься у Законі України «Про сільськогосподарський перепис» та у ПК України, не суперечить один одному, оскільки визначення, закріплене законодавцем у пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, має чітко обмежену сферу застосування та, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень п.5.3 ст.5 ПК України.
Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.
Відтак, будівлі, які використовуються безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, звільняються від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, незалежно від того, власником таких споруд є фізична чи юридична особа.
ОСОБА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 06.10.2017р. придбала нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2328,7 кв.м., у складі літ. «А» - будинок тваринників загальною площею 148 кв.м., літ. «Б» - вівчарня загальною площею 95,2 кв.м., літ. «В» - склад загальною площею 259,6 кв.м., літ. «Д» - сторожка загальною площею 95,2 кв.м., літ. «Е» - вхід в підвал загальною площею 17 кв.м., літ. «Ж», «З», «И», «Л», «М», «К» - навіси та 1-8 надвірні споруди.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.08.2021р. №270969245 об`єкт нерухомого майна «нежитлові будівлі, об`єкт нерухомості, реєстраційний номер 1371862751220, за адресою: АДРЕСА_1 » знаходяться на земельній ділянці з кадастровим номером 5122086900:01:002:0243, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Згідно довідки старости Утконосівського старостинського округу Саф`янівської сільської ради №3162 від 24.11.2021р. гр. ОСОБА_1 займається особистим селянським господарством (вирощує овець) на території вівчарні (кошари) за адресою: АДРЕСА_1 , у приміщеннях, які належать їй на підставі права власності. З 2018 року по теперішній займається веденням особистого селянського господарства, земельна ділянка використовується без змін цільового призначення.
Таким чином, ОСОБА_1 наділена статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права та використовує належний їй на праві власності комплекс нежитлових   будівель як об`єкт сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб, а саме: для вирощування овець, а тому такі будівлі, в силу приписів п.п. «ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно.
А відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про незаконність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області  №0436431-2404-1502 від 26.05.2021р. та, у зв`язку з цим, про наявність підстав для його скасування.
Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15.05.2018р. по справі №806/2461/17, оскільки в наведеній справі Верховний Суд здійснив висновок, що застосування п.п. «є» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України, а не п.п. «ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 Кодексу.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду першої інстанції від 14.02.2022р. немає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

                                                                   Повний текст судового рішення виготовлений 12 липня 2022 року.

Головуючий:                                                                                                                    І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                                А.І. Бітов

                                                                                                                                        О.В. Лук`янчук