Номер провадження: 22-ц/813/3880/22 
Справа № 947/8679/21
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2022 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/8679/21
Провадження номер: 22-ц/813/3880/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні  цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину та стягнення пені, за апеляційною скаргою адвоката Воронкова Володимира Олексійовича, діючого від імені ОСОБА_2 , на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Салтан Л.В. 02 червня 2021 року, повний текст рішення складено 02 червня 2021 року, 

встановив:
2. Описова частина
2.1 Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) збільшити розмір аліментів, який сплачує ОСОБА_2 на користь позивачки на утримання - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до твердої грошової суми у розмірі – 4 000 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення дитиною повноліття; 2) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину у розмірі - 565 грн. 00 коп. щомісячно; 3) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі – 19 149 грн. 56 коп..
ОСОБА_1  обґрунтовує свої вимоги тим, що  сторони у період з 24.09.2005 року по 29.04.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано 29.04.2009 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 , видане 08.05.2009 року Другим Суворовським відділом ДРАЦС Одеського міського управління юстиції. 
Від шлюбу сторони мають спільну дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 31.08.2006 року.
08.07.2010 року Київським районним судом м. Одеси було видано Виконавчий лист у справі №2-544/10р. про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі - 600 грн., щомісячно, починаючи з 03.09.2009 року до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , з індексацією відповідно до закону.
На даний час матеріальний стан позивачки змінився, оскільки зросли: - витрати на утримання дитини у зв`язку із зростанням цін на продукти та одяг; - з`явилися нові витрати на лікування дитини, та на розвиток його додаткових умінь. Також погіршився стан здоров`я самої позивачки.
Сума аліментів, яку сплачує відповідач в розмірі - 600 грн., на сьогоднішній день є недостатньою навіть для того, щоб покрити основні витрати на потреби дитини, цієї суми не вистачає для забезпечення дитини найнеобхіднішим - їжею, ліками, одягом. До того ж, в силу свого стану здоров`я та розвитку, дитина потребує додаткових витрат. 
На даний час у позивачки погіршився стан здоров`я. Згідно результатів ультразвукового дослідження органів малого тазу Медичного центру «Реал» від 09.10.2020 року, консультативного висновку лікаря акушер-гінеколога, онкогінеколога вищої категорії ОСОБА_4 . Медичний центр ТОВ «СТАРМЕД ПЛЮС» від 15.10.2020 року, консультативного висновку Медичного центру «Grand Marine» від 19.10.2020 року - діагноз позивачки « ОСОБА_5 матки, інтрамурально-субмукозний варіант. Поліп тіла матки. Рекомендовано - оперативне лікування в плановому порядку гістерорезектоскопія, консервативна міомєктомія.
Позивачка з дитиною проживають разом з батьками позивачки, які є пенсіонерами. Батько позивачки є інвалідом 2 групи безстроково, згідно Довідки до акта огляду МСЕК серія 10 ААВ №738105 від 17.09.2014 року.
Враховуючи той факт, що позивачка самостійно опікується дитиною, її стан здоров`я на даний час погіршився, а також те, що їй потрібно доглядати хворих батьків - пенсіонерів, вона не має можливості на даний час влаштуватися на постійну роботу на повний день.        
Проте, незважаючи на вищезазначене вона докладає усіх зусиль щоб забезпечувати дитину. Вона отримує невеликі мінливі доходи від надання послуг у сфері краси (манікюр).
Позивачка зазначає, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів - ОСОБА_2 є власником транспортного засобу Toyota Corolla з 01.12.2008 року. Також згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_2 є власником 451/2000 частини квартири, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 .
Отже, відповідач витрачає грошові кошти на утримання житла (сплата комунальних послуг, проведення ремонту і т. п.) та транспортного засобу (купівля пального, проведення технічного огляду, ремонту і т. п.), відповідно має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі.
Батько дитини не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його шкільним життям, не приділяє уваги ані вихованню, ані спілкуванню з дитиною. З моменту винесення рішення про сплату аліментів, батько дитини самоусунувся від участі у житті дитини. Жодним чином він не намагається знайти спосіб поспілкуватися зі своїм сином. Батько дитини не приймає участі ані в шкільному життя сина, ані в особистому житті.
Щодо достатності та необхідності стягнення аліментів у розмірі - 4 000,00 грн. щомісячно на дитину, позивачка зазначає, що раціон харчування дитини, одяг, який вона носить, освітні та регулярні медичні послуги, транспортні витрати можуть коштувати різну суму.
Дитина сторін - ОСОБА_3 у силу свого стану здоров`я та розвитку, потребує додаткових витрат. В даному випадку особливими обставинами, якими обумовлена необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини є те, що останній на протязі останніх 4-х років знаходиться під наглядом дитячого лікаря офтальмолога з діагнозом - міопічний астигматизм. Даний вид захворювання потребує лікування та постійної діагностики. Дитина перебуває на обліку в поліклініці ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В. П. Філатова НАМНУ», раз в 6 місяців проходить огляд лікаря офтальмолога. Згідно останнього висновку лікаря офтальмолога, дитині необхідно провести курс апаратного лікування зору та придбати спеціальні окуляри для покращення зору.
Для запобігання загострення міопічного астигматизму дитині необхідно придбати окуляри для далі ( + або - ). Вартість зазначених окулярів (лінз) становить 400-600 грн. (за 2 шт.). Також неповнолітній ОСОБА_3 відвідує курси англійської мови з 2015 року (ФОП ОСОБА_6 ), вартість вказаних курсів становить - 950 грн. на місяць.
Отже, додаткові витрати на лікування та розвиток здібностей дитини становлять - 13 500 гривень на рік, що становить – 1 125,00 гривень на місяць.
Позивачка сама несе всі витрати на розвиток та оздоровлення дитини, відповідач участі в цих витратах не бере. Таким чином, з огляду на розрахунок позивачки, з відповідача має бути стягнуто, окрім аліментів, ще додатково - 565 грн. на місяць на додаткові витрати на дитину.
Крім того, відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 27.01.2021 року державним виконавцем встановлена заборгованість по аліментам боржника ОСОБА_2 у розмірі - 19 682,00 грн.. Зі змісту розрахунку вбачається, що відповідач не здійснював повну оплату аліментів, у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини.
З моменту винесення судом рішення, був встановлений обов`язок відповідача утримувати дитину. Але, через те, що відповідач свідомо та умисноухиляється від своєчасної сплати аліментів в належному обсязі без поважних причин, він порушує покладений на нього обов`язок утримувати дитину, та тим самим порушує виконання рішення суду.
З розрахунку заборгованості вбачається, що розмір заборгованості складає - 19 149,56 грн.Тому, позивачка вважає, що з відповідача має бути стягнуто неустойку (пеню) у розмірі, який складає - 19 149, 56 грн.(Т. 1, а. с. 1 - 9).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

Відповідач в суді першої інстанції правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. Відзив на позовну заяву до суду першої інстанції не надходив. 

2.3 Зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.06.2021 року вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2010 року у цивільній справі за № 2-544/10 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі – 4 000 грн. 00 коп., але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття – ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі – 19 149 грн. 56 коп..
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі - 565 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття – ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі – 2 724 грн. 00 коп..
Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги є обґрунтованими. (Т. 1, а.с. 90 – 92).
30.06.2021 року ОСОБА_2 було подано заяву про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 02.06.2021 року (Т.1, а. с. 96 – 98).
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2021 року відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення від 02.06.2021 року (Т. 1, а. с. 155).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Адвокат Воронков В.О., діючий від імені ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції. Залишити позовні вимоги без задоволення.
2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права. 
Апелянт вказує на те, що: 1) судову повістку про виклик в судове засідання, призначене на 02.06.2021 року, відповідач отримав лише 05.06.2021 року, тому не мав можливості бути присутнім в судовому засіданні під час ухвалення рішення по справі; 2) ОСОБА_2 з 10.09.2011 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_7 . Під час шлюбу в них народились діти - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Отже, у відповідача є рівний обов`язок щодо утримання дітей; 3) посилання позивачки на матеріальний стан відповідача не є достовірними, оскільки транспортний засіб Toyota Corolla апелянт продав ще у 2010 році по довіреності, а новий власник не зареєстрував автомобіль на своє ім`я. У 2013 році ОСОБА_2 подарував 451/2000 частини квартири, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 ОСОБА_10 , що підтверджується договором дарування №1618 від 27.06.2013 року; 4) ОСОБА_2 є співпрацівником ПП «Стройснаб-СМ» з вересня 2018 року та по дійсний час, що підтверджується довідкою від 23.06.2021 року, та відповідно до вказаної довідки заробітна платня ОСОБА_2 була в межах від 1 800 грн. до 6 700 грн.; 5) з наданим розрахунком заборгованості по сплаті аліментів у розмірі – 19 682 грн. апелянт не був знайомий та вказаний розрахунок не отримував. У разі отримання вказаний розрахунок був би оскаржений, оскільки останній сплачував аліменти у визначеній рішенням суду твердій грошовій сумі, починаючи з 16.09.2009 року по сьогоднішній день (Т.1, а. с. 160 – 165).

2.6 Узагальнені доводи позивачки в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Платонова М.М., діюча від імені ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині. 
Адвокат позивачки зазначає, що в доводах своєї апеляційної скарги апелянт стверджує, що отримував судові повістки про виклик до суду із запізненням і дана обставина унеможливила його присутність на судовому засіданні 02.06.2021 року, на якому було прийняте оскаржуване заочне рішення, тому він не згоден з цим заочним рішенням. На думку сторони позивачки дана обставина не заслуговує на увагу, оскільки 30.06.2021 року апелянтом була подана заява про перегляд заочного рішення суду від 02.06.2021 року. У своїй заяві апелянт посилався на обставини, які свідчили про поважність причини його неявки у судове засідання на 12.05.2021 року та 02.06.2021 року, а також посилався на докази, якими обґрунтовував свої заперечення проти вимог позивачки про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину та пені. Під час розгляду заяви відповідача про перегляд заочного рішення суду від 02.06.2021 року були присутні позивачка і відповідач, сторони надали усі свої докази та пояснення для підтримання своїх позицій.
Сторона позивачки не заперечує той факт, що у апелянта є двоє дітей, які народилися у новому шлюбі. Однак, посилання апелянта в своїх вимогах на п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України є помилковим. Оскільки в даній нормі йде мова про обставини, які враховуються судом при визначені розміру аліментів. А розмір аліментів між сторонами спору вже був визначений раніше рішенням суду від 08.07.2010 року про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі - 600 (шістсот) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Однією з підстав для звернення позивачки з вимогою про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину та пені по аліментам є значне погіршення стану здоров`я позивачки. Саме така підстава і передбачена ст. 192 СК України, яка говорить про те, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі погіршення його стану здоров`я. Відповідне роз`яснення міститься у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач продав свій транспортний засіб ще у 2010 році по довіреності нічим не підтверджена. Стороною апелянта не надано копії вищевказаної довіреності для підтвердження своїх слів. Окрім того, законодавство України не передбачає такий перехід права власності на автомобіль, як продаж авто по довіреності. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта).
Доводи апелянта про не отримання розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 27.01.2021 року, та якби і отримав його, то такий розрахунок був би ним оскаржений, позивачка вважає такими, що не заслуговують на увагу з наступних причин: -по-перше, з моменту винесення рішення суду в 2010 році про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі - 600 (шістсот) гривень 00 коп. апелянт сплачував аліменти у встановленому судом розмірі. Але з лютого місяця 2021 року (розрахунок заборгованості по аліментам був складений виконавцем у січні місяці 2021 року) апелянт почав сплачувати суми аліментів, яка відрізняються від попередніх виплат (1 000 – 1 500 грн.). Таким чином, є всі підстави стверджувати, що апелянт отримував вищевказаний розрахунок заборгованості по аліментам. Саме після того, як він був повідомлений виконавчою службою про наявність заборгованості по сплаті аліментів, ним було прийнято рішення про виплату аліментів у сумі більшій ніж - 600 грн. для часткового погашення боргу, що утворився; - по-друге, за словами самого апелянта він був ознайомлений з матеріалами справи 05.06.2021 року, так як поштове відправлення №6508007882934 з матеріалами справи №947/8679/21 та поштове відправлення №6509600740808 із судовою повісткою про виклик до суду були отримані 05.06.2021 року. Виконаний державним виконавцем розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від 27.01.2021 року був складовою частиною матеріалів справи, які були направлені апелянту для ознайомлення. Таким чином, апелянт сам підтвердив, що з розрахунком заборгованості він ознайомився - 05.06.2021 року. З цього моменту пройшло майже 4 місяці, однак апелянтом до сих пір не був оскаржений даний розрахунок. Це підтверджує і роздруківка сайту Судова влада України (https://court.gov.ua/fair/) від 28.09.2021 року, в якій відсутня інформація про наявність судового спору між апелянтом та органами ДВС України стосовно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.
Таким чином, доводи апелянта про те, що він не отримував розрахунок заборгованості по аліментам від 27.01.2021 року, а у випадку його отримання він би його оскаржив, не заслуговують на увагу та не відповідають дійсності.
Також позивачка просить врахувати той факт, що дитина сторін - ОСОБА_3 у силу свого стану здоров`я та розвитку потребує додаткових витрат.
В даному випадку особливими обставинами, якими обумовлена необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини є те, що останній на протязі останніх 4-х років знаходиться під наглядом дитячого лікаря офтальмолога з діагнозом - міопічний астигматизм. Даний вид захворювання потребує лікування та постійної діагностики. Дитина перебуває на обліку в поліклініці ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В. П. Філатова НАМНУ», раз в 6 місяців проходить огляд лікаря офтальмолога. Згідно останнього висновку лікаря офтальмолога, дитині необхідно провести курс апаратного лікування зору та придбати спеціальні окуляри для покращення зору (копія медичної картки та медичного висновку надається).
Також неповнолітній ОСОБА_3 відвідує курси англійської мови з 2015 року (ФОП ОСОБА_6 ), що підтверджується копією довідки №47 від 25.01.2012 року. Вартість вказаних курсів на даний час становить - 950 грн. на місяць.
Факт наявності заборгованості зі сплати аліментів, механізм обчислення пені на підставі наявної заборгованості та докази наявності додаткових витрат, які несе сторона позивачки на потреби дитини, були належним чином розглянуті та враховані судом першої інстанції при ухвалені заочного рішення від 02.06.2021 року про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину та стягнення пені. (Т. 1, а. с. 221 – 227).
2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.09.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 (Т. 1, а. с. 217 – 217 зворотна сторона).
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи (Т. 1, а. с. 218). 
04.10.2022 року від адвоката Платонової М.М., діючої від імені ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу (Т. 1, а. с. 221 - 227).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.11.2021 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників (Т.1, а. с. 232).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.11.2021 року призначено справу до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду з викликом учасників справи (Т. 1, а. с. 233).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року витребувано з Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса): 1) розрахунок заборгованості по аліментам за виконавчим провадженням № 21300368 з примусового виконання виконавчого листа №2-544 від 23.07.2010 року, виданого Київським районним судом м. Одеси, із зазначенням дати здійснення відповідних платежів боржником ОСОБА_2 у період з 17.05.2016 року по 01.01.2021 року; 2) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 21300368 з примусового виконання виконавчого листа №2-544 від 23.07.2010 року виданого Київським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі - 600 грн., щомісячно починаючи з 03.09.2009 до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 , з індексацією відповідно до закону (Т. 2, а. с. 19 – 23).
03.05.2022 року від Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов розрахунок заборгованості та належним чином засвідченні копії виконавчого провадження.
22.06.2022 року від адвоката Воронкова Володимира Олексійовича, діючого від імені ОСОБА_2 , надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. 
23.06.2022 року від адвоката Платонової М.М., діючої від імені ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Воронкова В.О., діючого від імені ОСОБА_2 , підлягає задоволенню частково.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 24.09.2005 року по 29.04.2009 року.
Під час шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (Т. 1, а. с. 20).
29 квітня 2009 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_1 (Т. 1, а. с. 21).
08 липня 2010 року рішенням Київського районного суду м. Одеси стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі - 600 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні.
На виконання вищевказаного рішення суду було видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні в Другому Суворовському відділі державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіональному управлінні міністерства юстиції (м. Одеса).
Відповідно до перерозрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіональному управлінні міністерства юстиції (м. Одеса) при примусовому виконанні виконавчого листа №2-544 від 23.07.2010 року, заборгованість ОСОБА_2 по аліментам станом на 01.01.2021 року складає – 19 682 грн. (Т.1, а. с. 50 - 52).
У вказаному розрахунку державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) зазначено, що боржник надав квитанції про сплату аліментів в період з 18.01.2010 по 01.01.2021 року на загальну суму у розмірі – 81 390 грн..
Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, складеного державним виконавцем Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) при примусовому виконанні виконавчого листа №2-544 від 23.07.2010 року, заборгованість ОСОБА_2 по аліментам станом на 01.10.2021 року відсутня.
Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку матері, батька утримувати дитину та його виконання.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції в частині визначення зміненого розміру аліментів та визначення розміру неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, наявності підстав для стягнення додаткових витрат на дитину. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів дійшов неправильних вищевказаних висновків у вказаній частині. 

3.4 Мотиви відхилення/прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі та відхилення/прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вимог заявлених у суді першої інстанції.
В апеляційній скарзі представник апелянта посилається на те, що суд першої інстанції не повідомив відповідача належним чином про дату та час розгляду справи, оскільки копію судової повістки було отримано - 05.06.2021 року, а оскаржуване рішення суду ухвалено - 02.06.2021 року.
Вказані доводи апеляційної скарги матеріалами справи не спростовуються. Матеріали справи не містять відомостей щодо належного сповіщення апелянта про дату, час та місце розгляду наведеної позовної заяви на 02.06.2021 р..
За правилами ст. 211 ЦПК України розгляд справи відбувається у судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог ст. ст. 128 - 130 ЦПК України у спосіб, який забезпечує фіксацію повідомлення або виклику.
Згідно з положеннями ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками - повідомленнями.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Отже, неповідомлення відповідача про судове засідання призначене на 02.06.2021 р. привело до порушення його прав на доступ до правосуддя.
Саме 02.06.2021 року справа була розглянута без повідомлення учасників справи, що є суттєвими порушеннями норм процесуального права та відповідно до п.п. 3 ч.3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення якщо, справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Таким чином, апеляційна скарга у вищевказаній частині є доведеною.
Що стосується суті спору, то колегія суддів виходить з наступного.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частина перша статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікована 27.02.1991 року, теж визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання.
Щодо, посилання ОСОБА_2 на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки на його утриманні на час звернення позивачки з вказаним позовом, крім сина, знаходяться ще дві дитини, колегія суддів зазначає наступне.
Утримання інших дітей жодним чином не має здійснюватися за рахунок  погіршення утримання іншої дитини, так як права дітей є рівними.
Відповідно до правової позиції Верховного суду у справі №565/2071/19 від 16.09.2020 року, зміна сімейного стану позивача, а саме - народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Також касаційний суд зазначив, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно із іншою.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №  789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
Згідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
При цьому, підстави визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.  Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.  
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Крім того,  при стягненні аліментів за іншою процесуальною процедурою (видачі судового наказу), відповідно до ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Таким чином, законодавець за вказаними правовідносинами визначив ј частину заробітку платника аліментів із розрахунку на одну дитину.
Колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки на двох дітей - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які проживають разом з відповідачем аліменти ним не сплачуються, тому розмір коштів, які витрачаються апелянтом на утримання дітей не обмежується часткою від доходу на кожну дитину. 
Посилання апелянта, про те що ним було продано транспортний засіб, однак новий власник не зареєстрував автомобіль на своє ім`я, колегія суддів відхиляє. Оскільки вказані доводи не підтверджено жодними доказами. Стороною апелянта не надано копії вищевказаної довіреності для підтвердження своїх доводів.
Заслуговують на увагу посилання апелянта про те, що частку квартири, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , було подаровано ним у власність ОСОБА_10 , що підтверджується договором дарування від 27.06.2013 року, зареєстрований в реєстрі за №1618 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Качур О.М. (Т. 1, а. с. 176 – 179).
З наявної в матеріалах справи довідки, виданої директором ПП «Стройснаб-СМ», вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є співробітником даного підприємства. Середній розмір заробітної плати ОСОБА_2 складає – 7 000 грн. (Т. 2, а. с. 6 зворотна сторона).
Враховуючи розмір доходів ОСОБА_2 , колегія суддів вважає, що стягнення з останнього аліментів у розмірі – 4 000 грн. є значно завищеним.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.  Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.  
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня – 2 393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:
дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні;
дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.
Колегія суддів наголошує на тому, що встановлений діючим законодавством мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на час розгляду справи становить – 1 309 грн. = 2 618 грн. : 2.
ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом по даній справі, обґрунтовувала вимоги щодо зміни розміру аліментів значним погіршенням її матеріального стану, та станом здоров`я дитини.
Колегія суддів вважає, що вказані доводи підтвердженні належним чином, тому вимоги щодо збільшення розміру аліментів підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
Згідно результатів ультразвукового дослідження органів малого тазу Медичного центру «Реал» від 09.10.2020 року, консультативного висновку лікаря акушер-гінеколога, онкогінеколога вищої категорії ОСОБА_4 . Медичний центр ТОВ «СТАРМЕД ПЛЮС» від 15.10.2020 року, консультативного висновку Медичного центру «Grand Marine» від 19.10.2020 року - діагноз Позивачки «Міома матки, інтрамурально-субмукозний варіант. Поліп тіла матки. Рекомендовано - оперативне лікування в плановому порядку гістерорезектоскопія, консервативна міомєктомія.
Позивачка з дитиною проживають разом з батьками позивачки - пенсіонерами. Батько позивачки є інвалідом 2 групи безстроково, згідно Довідки до акта огляду МСЕК серія 10 ААВ №738105 від 17.09.2014 року. 
Враховуючи той факт, що позивачка самостійно опікується дитиною, її стан здоров`я на даний час погіршився, а також те, що їй потрібно доглядати хворих батьків-пенсіонерів, вона не має можливості на даний час влаштуватися на постійну роботу на повний день.        
Однак, посилання позивачки на те, що на її утриманні також перебувають батьки, не підтверджено жодними доказами, тому не заслуговують на увагу.
Крім того, ОСОБА_1 не було доведено належними доказами можливість відповідача сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , збільшивши їх розмір з - 600 грн. на – 2 000 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Щодо стягнення додаткових витрат на дитину.
Позивачка, звертаючись з вимогою про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, обґрунтовувала вказане тим, що син - ОСОБА_3 на протязі останніх 4-х років знаходиться під наглядом дитячого лікаря офтальмолога з діагнозом - міопічний астигматизм. Даний вид захворювання потребує лікування та постійної діагностики. Дитина перебуває на обліку в поліклініці ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В. П. Філатова НАМНУ», раз в 6 місяців проходить огляд лікаря офтальмолога. Згідно останнього висновку лікаря офтальмолога, дитині необхідно провести курс апаратного лікування зору та придбати спеціальні окуляри для покращення зору (копія медичної картки та медичного висновку надається).
Також неповнолітній ОСОБА_3 відвідує курси англійської мови з 2015 року (ФОП ОСОБА_6 ), що підтверджується копією довідки №47 від 25.01.2012 року. Вартість вказаних курсів на даний час становить - 950 грн. на місяць.
Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17, положення частини першою статті 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
За ч. 2 ст. 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Апелянтом не було спростовано вимоги щодо стягнення додаткових витрат на дитину, тому на підставі вказаного колегія суддів вважає, що з відповідача підлягають стягненню в якості додаткових витрат на дитину грошова сума у розмірі - 565 грн. 00 коп. щомісячно, оскільки у дитини погіршився стан здоров`я та йому потрібна постійна медична допомога для подальшого розвитку.
Щодо стягнення пені по аліментам
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Неустойка (пеня) – це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання – сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх фактичної сплати чи до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.
Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені – 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня – за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені – 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, а саме - у разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені – 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць із дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Ухвалюючи рішення суду, суд першої інстанції прийняв до уваги розрахунок державного виконавця станом на 01.01.2021 року, яким встановлено заборгованість по аліментам у розмірі – 19 682 грн..
Так, відповідно до розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) при примусовому виконанні виконавчого листа №2-544, заборгованість ОСОБА_2 по аліментам станом на 01.01.2021 року складає – 19 682 грн. (Т. 1, а. с. 50 - 52).
У вказаному розрахунку державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зазначено, що боржник надав квитанції про сплату аліментів на загальну суму у розмірі – 81 390,00 грн..
Відповідно до копії виконавчого провадження, наданих на виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 10.02.2022 року, а саме розрахунку заборгованості станом на 01.01.2021 року заборгованість ОСОБА_2 по аліментам складає – 19 682 грн.. 
Однак, колегія суддів звертає увагу, що наданий позивачкою розрахунок пені та наданий державним виконавцем розрахунок заборгованості по аліментам не можуть бути взяті до уваги, оскільки останнімине було зазначено дати проведення відповідних платежів, що в свою чергу позбавляє суд вірно визначитись із розрахунком неустойки за прострочені платежі по аліментам.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в наданому державним виконавцем Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) розрахунку заборгованості в період з січня 2016 року по грудень 2020 року вказується, що ОСОБА_2 щомісячно були сплачені аліменти в розмірі - 600 грн.. Однак, матеріали справи містять квитанції про сплату ОСОБА_2 аліментів в більших розмірах, ніж зазначено державним виконавцем.
Отже, судом першої інстанції було враховано перерозрахунок заборгованості  зі сплати аліментів, який не містив суми усіх сплачених боржником аліментів, без зазначення дати проведення відповідних платежів, а тому невірно визначено розмір пені.
Колегія суддів приходить до висновку, що позивачкою здійснено розрахунок пені без урахування усіх сплачених відповідачем аліментів та без дотримання відповідної формули нарахування пені. 
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника, але слід зазначити, що позивач також повинен довести обставини на які він посилається.
На вимогу апеляційного суду державний виконавець надав розрахунок заборгованості, згідно якого не можна визначити розмір пені. Сторона позивачки не сприяла, щоб державний виконавець надав апеляційному суду розрахунок заборгованості, який суд вимагав від нього.
Отже, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо врахування наданого позивачкою розрахунку, яким керувався суд першої інстанції при ухваленні рішення, оскільки виходячи з вказаного розрахунку суд позбавлений можливості визначити розмір неустойки за конкретно прострочені періоди по сплаті аліментів. За вказаних обставин, у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів необхідно відмовити за їх недоведеністю.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Воронкова Володимира Олексійовича, діючого від імені ОСОБА_2 є доведеними частково, а тому підлягає частковому задоволенню.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 2, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове судове про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за вищевказаного обґрунтування. 

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 19, 268, 274, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Воронкова Володимира Олексійовича, діючого від імені ОСОБА_2 ,– задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 червня 2021 року – скасувати. Ухвалити нове судове рішення.
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину та стягнення пені – задовольнити частково.
Змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2010 року у цивільній справі за № 2-544/10 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Стягувати з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на сина  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі – 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп., але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття – ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , додаткові витрати на дитину -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі - 565 (п`ятсот шістдесят п`ять) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття – ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 08 липня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: С. О. Погорєлова

О.М. Таварткіладзе