П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/9486/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Тарновецький І.І. 
Суддя-доповідач -  Залімський І. Г.   
22 червня 2022 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Мацького Є.М.  Сушка О.О. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Староостропільської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Староостропільської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області про стягнення коштів, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовом до Староостропільської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області про стягнення компенсації за невикористану відпустку в сумі 157 096,80 грн за невикористані 360 днів відпустки за 2013-2020 роки.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.12.2021 позов задоволено частково, ухвалено: 
- визнати протиправною бездіяльність Староостропільської сільської ради Хмельницької області щодо виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку за період 2013-2020 років;
- зобов`язати Староостропільську сільську раду Хмельницької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за період 2013-2020 років;
- у задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.12.2021 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що матеріали справи не свідчать про те, що позивач має невикористані дні відпустки за 2013-2020 роки. Відповідальність за виплату таких коштів була покладена також й на позивача як на секретаря сільської ради, яка під час роботи на відповідній посаді вживала заходів для штучного збільшення суми компенсації за невикористану відпустку. 
Позивач  не подала відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2022, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1  з 15.09.1994 по 23.11.2020 працювала на секретарем Коржівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області.
За змістом рішення від 11.12.2020 №1 Староостропільська сільської рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Коржівської сільської ради.
Відповідно до довідки Староостропільської сільської ради від 08.06.2021 позивачу проведений розрахунок та виплачена грошова компенсація за невикористану відпустку за період з 14.09.2011 по 14.09.2012.
Листом від 08.06.2021 Староостропільська сільська рада відмовила позивачу у виплаті компенсації за невикористану відпустку за період 2013-2020 років, оскільки на час звернення   ОСОБА_1 не перебувала у трудових відносинах з Староостропільською сільською радою.
Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернулась до суду.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Староостропільська сільська рада як правонаступник Коржівської сільської ради не надала суду доказів виплати позивачу компенсації за невикористану відпустку за період 2013-2020 років, а для належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за період 2013-2020 років.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Згідно ст.45 Конституції України  кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.
Відповідно до статті 1 Закону України від 15.11.1996 №504/96-ВР "Про відпустки" (Закон №504/96-ВР) державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.
Згідно статей 4, 6 Закону №504/96-ВР щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством.
Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.
Відповідно до ч.1 ст.83 Кодексу законів про працю України та частини 1 статті 24 Закону №504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А І групи.
Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Отже, роботодавець зобов`язаний виплатити працівнику у разі звільнення компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки. Здійснення розрахунку суми компенсації за невикористану відпустку належить до компетенції відповідача як роботодавця.
Оскільки при звільненні позивача відповідачем їй не нараховано та не виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 2013-2020 роки апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про допущення відповідачем протиправної бездіяльності та необхідності для захисту прав позивача зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану відпустку за 2013-2020 роки.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції  правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Староостропільської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Мацький Є.М.    Сушко О.О.